П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/6059/22	

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області (далі СР), в якому позивач просив визнати протиправною бездіяльність відповідача у неприйнятті рішення по заяві від 14.12.2021 року та зобов`язати відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу в приватну власність позивачу земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення садівництва площею 0,12 га, яка розташована на території Мар`янівської сільської ради (за межами населеного пункту) Одеського району (колишнього Овідіопольського району) Одеської області, кадастровий номер 5123781800:01:002:0551.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 року позов задоволено. Рішення набрало законної сили.
26.10.2023 року від позивача надійшла заява про встановлення контролю за виконанням судового рішення в порядку ст.382 КАС України.
В обгрунтування вказаної заяви зазначено, що рішення суду не виконано і при цьому заявник, з посиланням на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.07.2023 №392/856/22, зазначив, що до спірних правовідносин не може бути застосовано положення підпункту 5 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України, якими передбачено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням особливостей, серед яких безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється, зважаючи на те, що рішення суду у справі №340/5694/20, набрало законної сили 05.04.2021 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24 березня 2022 року №2145-IX (07.04.2022 року).
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по даній адміністративній справі.
Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що ухвалу судом першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив її скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення заяви про встановлення судового контролю.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заяви і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Так, приймаючи вказану ухвалу, суд першої інстанції зазначав, що рішення у справі №420/6059/22 прийнято 06.07.2022 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24 березня 2022 року №2145-IX (07.04.2022 року), а тому в даному випадку судом відхиляються посилання позивача на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.07.2023 року у справі №392/856/22.
Суд вказав, що враховуючи, що в даному випадку, з урахуванням вищенаведених обстави, п.п.5, п.27 Розділу X Земельного кодексу України застосовується до даних правовідносин, оскільки рішення прийнято після набрання законної сили зазначеним Законом, а тому підстав для задоволення заяви позивача немає.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками та зазначає, що положеннями статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З аналізу наведеного вбачається, що положення статті 382 КАС України не передбачають заборону встановлення судового контролю вже після винесення рішення суду по суті спору.
Колегія суддів зазначає, що процесуальне законодавство містить наступні види  судового контролю  за виконанням  судового  рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт  про  виконання  судового  рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС  України).
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 звертав увагу, що зазначені правові норми КАС  України  мають на меті забезпечення належного виконання  судового  рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання  судового  рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать  про  протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням  судового  рішення в цій справі.
Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС  України  спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання  судового рішення, виключає можливість застосування загального  судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.  Судовий контроль  за виконанням  судового  рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС  України,  який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання  судового  рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції  України судове  рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання  судового  рішення у визначеному законом порядку.  Контроль  за виконанням  судового  рішення здійснює суд.
Отже,  судове  рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших додаткових  судових  рішень.
З огляду на вищенаведене, у разі невиконання (на думку позивача)  судового  рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством  про  виконавче провадження та КАС  України.
Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду по справі №520/1744/18 від 30 грудня 2020 року.
Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у пункті 18 рішення від 12 травня 2011 року у справі «Ліпісвіцька проти  України» (заява11944/05) звернув увагу й на те, що  судове  та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (див. пункт 197 рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від  судового  розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (див. пункти 24- 27 рішення від 13 червня 2006 року у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), N 2132/02).
У пункті 25 рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Шаренок проти  України» (заява35087/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на  судовий  захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання  судове  рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Отже, виконання  судового  рішення має розглядатися як невід`ємна частина  «судового  процесу» для цілей статті 6 Конвенції  про  захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (див. п. 34 рішення у справі «Бурдов проти Росії»,  заява  № 589498/0).
Колегія суддів наголошує, що кінцева належна мета будь-якого судового процесу та виконавчого провадження, як його наслідок, є виконання судового рішення в повному обсязі та без жодних штучних процедурних затримок, якою (затримкою), на думку колегії суддів, і є відмова в зобов`язанні подати звіт про виконання судового рішення в даній справі.
При цьому, колегія суддів зазначає, що справа взагалі не містить правової позиції відповідача з приводу виконання вказаного рішення суду, немає жодної інформації з приводу того, чи були вчинені відповідачем відповідні дії щодо його виконання.
Також суд зазначає, що даний спір виник ще в грудні 2021 року – січні 2022 року при попередній редакції земельного законодавства, з чого вбачається, що спірне питання підпадає не під дію регуляції пп.5 п.27 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України (набрало сили в квітні 2022 року), а направлене на відновлення порушених відповідачем на межі 2021 – 2022 років прав позивача, що (не/відновлення прав) судом першої інстанції не було досліджено та оцінено.
При цьому, суд зазначає, що прийняття Одеським окружним адміністративним судом 06.07.2022 року рішення про зобов`язання відповідача розглянути заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу в приватну власність позивачу земельної ділянки, з одночасною відмовою в задоволенні заяви про встановлення судового контролю з підстав зміни законодавства щодо виділення земельних ділянок, суперечить за змістом як одне одному, так і принципу обов`язковості виконання судового рішення.
Колегія суддів зазначає, що приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції фактично надав оцінку необхідності застосовування до спірних правовідносин законодавства, яке прийнято після виникнення спірних правовідносин, а водночас вже існувало станом на час прийняття Одеським окружним адміністративним судом 06.07.2022 року рішення суду.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи було порушено норми процесуального права, а тому, відповідно до ст.317 КАС України, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а спірна заява задоволенню шляхом зобов`язання відповідача на протязі 20 (двадцяти) днів з дати отримання копії даної постанови подати Одеському окружному адміністративного суду звіт про виконання рішення суду.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року – скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю – задовольнити.
Зобов`язати Дальницьку сільську раду Одеського району Одеської області на протязі 10 (десяти) днів з дати отримання копії даної постанови подати Одеському окружному адміністративному суду звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	А.В. Бойко    О.А. Шевчук