ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 602/346/23	Головуючий у 1-й інстанції Холява Л.І. 	
Провадження № 22-ц/817/41/24 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючого - Храпак Н.М. 
Суддів:  Гірський Б. О., Хома М. В., 
за участі секретаря - Дідух М.Є. 
та представника позивача – адвоката
Жарського І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №602/346/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», інтереси якого представляє Ніколаєнко Олена Миколаївна на заочне рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 23 серпня 2023 року, ухваленого суддею Холявою Л.І., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :
у травні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі за текстом – АТ КБ «Приватбанк») звернулося в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування вимог вказує, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 12.07.2010, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Однак, ОСОБА_1 не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та відсотків, чим порушує взяті на себе зобов`язання.
За вказаних обставин, просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.07.2010 в сумі 124 843,10 грн станом на 18.02.2023, яка складається з: 103 409,29 грн – заборгованість за кредитом; 21 433,81 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн – заборгованість за комісією; 0,00 грн – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 23 серпня 2023 року в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 124 843,10 грн та судові витрати.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що із розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку чітко прослідковується, що відповідач після встановлення кредитного ліміту, почав користуватися кредитними коштами за допомогою картки, знімати кошти через банкомати та інше, здійснював операції щодо часткового погашення заборгованості, однак використані кредитні кошти банку не повернув, що призвело до утворення простроченої заборгованості.
Вказує, що позивачем подані суду первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором. Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі, а тому вважає, що висновок суду про ненадання доказів наявності заборгованості за договором від 12.07.2010 є необґрунтованим.
Позивач наголосив, що заборгованість відповідача за фактично використаними кредитними коштами підтверджена належними та допустимими доказами по справі, що не були належним чином досліджені судом, зокрема, суд не звернув уваги на те, що заборгованість за тілом кредиту (поточним та простроченим) в повному обсязі не погашена, а тому відповідач зобов`язаний повернути фактично отриману суму кредитних коштів та сплатити відсотки.
Відтак, суд не дослідив належним чином докази по справі, не звернув уваги на наявність заборгованості за тілом кредиту та без належних підстав відмовив у стягненні заборгованості за фактично отриманими коштами (тілом кредиту) та відсотками, не оцінив усіх фактичних обставин справ та доводів позивача щодо наявності заборгованості відповідача та її розміру, неповно та не всебічно з`ясував обставини справи, допустив, невідповідність висновків, суду фактичним обставинам справи, порушивши норми матеріального та процесуального права.
Представник ОСОБА_1 -  адвокат Вальчук М.М. подала відзив на апеляційну скаргу представника АТ КБ ПриватБанк адвоката Ніколаєнко О.М., в якому просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 23 серпня 2023 року залишити без змін, посилаючись на те, що дане рішення є законним та обґрунтованим, мотиви викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та надуманими, з наступних підстав.
Представник відповідача зазначив, що у заяві позичальника від 12 липня 2010 року про надання кредиту не досягнуто усіх істотних умов кредитного договору, а саме щодо розміру процентної ставки, комісії, а також пені. Крім того, у заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк предявляючи вимоги про погашення кредиту зазначив, що заборгованість відповідача за поточним тілом відсутня, однак просив стягнути за простроченим тілом кредиту (правову природу, якого не обгрунтовано), а також заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитиними коштами, в тому числі, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. 
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що 12.07.2010 саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи 12.07.2010 заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Представник АТ КБ «Приватбанк» - адвокат Жарський І.Р. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладеній в ній.
ОСОБА_1 та його представник  адвокат Вальчук М.М. у судове засідання не з`явилися повторно, причини неявки суду не повідомили, однак  адвокат Вальчук М.М. подала суду клопотання про розгляд даної справи проводити без її участі з врахуванням поданого відзиву.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності вказаних учасників процесу.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Жарського І.Р., ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що 12.07.2010 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та для користування кредитним картковим рахунком ОСОБА_1 отримав кредитну платіжну картку «Універсальна» (а.с. 22).
Розмір кредитного ліміту неодноразово збільшувався, востаннє 14.01.2022 до 100 000,00 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 21).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відсутня заборгованість за поточним тілом кредиту, а відтак суд не вбачав підстав для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту (правову природу якого позивачем не обґрунтовано), відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі погодитися не може, оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Частиною першою статті 638 ЦК України, чинною на момент підписання анкети-заяви, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 12 липня 2010 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з умовами якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 100 000,00 грн, про що свідчить довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , яка долучена до позовної заяви (а.с.21).
       Для користування кредитним картковим рахунком ОСОБА_1 . Протягом 2010 — 2022 років отримав 18 кредитних карток (а.с. 20, 22).
У анкеті-заяві від 12 липня 2010 року процентна ставка не зазначена.
З розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку, що додані до позову, чітко прослідковується, що відповідач активно користувався кредитними коштами за допомогою картки, знімати кошти через банкомати та інше, частково сплачувати борг та не в повному обсязі, що призвело до утворення простроченої заборгованості.
У Постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21) колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зауважила, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операцій та є підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і податкових документах.
Отже, наданий позивачем розрахунок, а також виписка з особового рахунку відповідача, колегія суддів вважає належними та допустимими доказами у даній справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки відповідача, зокрема баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції).
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем надані суду належні та допустимі докази, а саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором від 12.07.2010.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 12.07.2010, станом на 18.02.2023 розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту становить 103 409,29 грн та 21 433,81 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом.
Враховуючи те, що фактично отримані і використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, колегія суддів вважає, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд — шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а саме непогашеного тіла кредиту в розмірі 103 409,29 грн.
Проте банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками, які передбачені Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», "Універсальна CONTRACT, Універсальна GOLD. 
Зокрема, згідно з витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна GOLD базова процентна ставка в місяць за користування кредитними коштами становить 2,5%, з 01.04.2013 року 2,3%, за тратами здійсненими з 01.09.2014 року 2,7%, за тратами здійсненими з 01.04.2015 року 3,5% і нараховується на залишок заборгованості; обов`язковий щомісячний платіж становить 7% від заборгованості (але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості), а з 01.04.2014 року 5% від заборгованості (але не менше 100,00 грн та не більше залишку заборгованості) (а.с. 28).
Апеляційний суд вважає, що оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, який містяться в матеріалах даної справи, відповідачем не підписаний, а паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем лише 16 лютого 2022 року, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12 липня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналогічні висновки наведені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17.
Отже, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 21 433,81 грн, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 12 липня 2010 року.
Відповідно до ст. 376 ЦПК підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» слід задовольнити частково. Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 23 серпня 2023 року в частині відмови в стягненні тіла кредиту - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 103 409,29 грн заборгованості за простроченим тілом кредитного договору № б/н від 12.07.2010. В решті рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 23 серпня 2023 року залишити без змін.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на загальну суму 103 409, 29 грн , що становить 82,83 відсотка від ціни позову (124 843,10 грн).
Судовий збір за подачу позову було сплачено позивачем 2684,00 грн, а за подачу апеляційної скарги — 4026,00 грн, тому стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає 5557,90 грн., виходячи з розрахунку: (2684 х 82,83% = 2223,16 грн.) + (4026 х 82,83% = 3334,74 грн.) = 5557,90 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381 — 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” задовольнити частково.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 23 серпня 2023 року в частині відмови в стягненні тіла кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ( місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд 1 Д, код ЄДРПОУ 14360570) 103 409 (сто три тисячі чотириста дев`ять) гривень 29 копійок заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором №б/н від 12.07.2010 року та сплаченого позивачем судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 5 557, 90 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст рішення суду виготовлено 26 січня 2024 року.

Головуючий                                                                        Н.М. Храпак

Судді:                                                                                Б.О. Гірський 
                                                                                       
                                                                                       М.В. Хома