ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/5601/22                        Головуючий суддя І інстанції Шаренко С. Л.
Провадження № 22-ц/818/168/24                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають  із сімейних відносин, з них
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2024 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2023 року, по справі № 953/5601/22, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
встановив:
ОСОБА_3 у жовтні 2022 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь 2600 грн. на її утримання до досягнення їх сином трирічного віку (а.с. 1-2).
02 травня 2023 року до суду надійшла заява позивачки про збільшення позовних вимог про стягнення грошових коштів на її утримання в розмірі 25 відсотків від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи від дня подачі позову та до досягнення дитиною віку трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 57-58).
Позовні заяви мотивовані тим, що вони з відповідачем з 03.09.2020 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народився син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Київського районного суду м. Харкові від 07.02.2023 шлюб між сторонами розірвано.
Зазначила, що наразі вона ніде не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує лише допомогу при народженні дитини. Відповідач офіційно працевлаштований, несе службу в ЗСУ, має хорошу заробітну плату, однак не надає кошти на її утримання. Таким чином, оскільки вона потребує матеріальної допомоги, вона звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її утримання.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2023 року позов ОСОБА_3 від 02 травня 2023 року задоволено повністю.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, починаючи стягнення з 06 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів у межах суми виплати за один місяць звернуто до негайного виконання.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн
Не погоджуючись з  вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Іванов Віктор Іванович в апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Судові витрати покласти на відповідача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необгрунтоване, винесено з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням судом обставин справи.
Зазначив, що відповідач не отримував позовні вимоги про стягнення утримання колишньої дружити у розмірі, в якому суд їх задовольнив. Натомість відповідачу відомо лише про заявлені до суду вимоги позивача про стягнення з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_3 утримання в розмірі 2600 грн щомісячно, починаючи від дня подачі позову та до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інших позовних вимог, уточнень на адресу відповідача чи його представника не надходило.
Вказав, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня ухвала суду від 03.07.2023, якою суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів на підтвердження підстав заявленого позову, який він вважає недоведеним.
Зазначив, що вважає, що судом не встановлено наявність потреби у матеріальній допомозі позивача та відсутні докази того, що чоловік-відповідач може надавати позивачу матеріальну допомогу. Поняття «хорошої заробітної плати» є суб`єктивним та оціночним поняттям, суд за відсутності доказів не перевірив отримання відповідачем заробітної плати та можливості надання відповідачем позивачу утримання.
У письмовому відзиві ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
На обґрунтування вказала, що відповідач дійсно сплачує за рішенням аліменти на дитину, а відповідно до ст. 84 СК України на утримання від чоловіка має і дружина, незалежно від її матеріального становища. Згідно з виписки Приватбанку можна побачити, що розмір аліментів на дитину, які утримуються з заробітної плати відповідача становлять близько 28000-30000, а отже заробітна плата становить близько 120 000 грн, це досить висока заробітна плата, а отже відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу.
Зазначила, що вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та отримує допомогу від держави лише 860 грн, незначні виплати як ВПО, а також інколи отримує виплати від благодійних фондів та організацій які носять разовий та непостійний характер. Має натомість постійні та значні витрати на комунальні платежі, продукти харчування. Має проблеми із зором, і їй порекомендували провести операцію лазерну корекцію зору.
Зауважила, що той факт, що відповідач одружився, не спростовує його обов`язок утримувати колишню дружину, з якою проживає спільна з відповідачем дитина. Вказаний факт не може братися судом до уваги.
Вказала, що доводи скарги про те, що ні відповідач, ні його представник не знали про заяву про збільшення позовних вимог спростовуються матеріалами справи. Представник відповідача постійно ігнорував судові засідання по вказаній справі. В день одного із засідань помічник судді зателефонувала представнику та повідомила його про заяву про збільшення позовних вимог, та про направлення вказаної заяви направив відповідачу, на що представник відповідача попросив вислати йому заяву на адресу електронної пошти, що було виконано помічником судді.
Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення усіх учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як визначено частинами першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає у повній мірі.
Задовольняючи позов суд першої інстанції свої висновки мотивував наступним чином.
Судовим розглядом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є працездатною особою, офіційно працевлаштований – є військовослужбовцем в Збройних Силах України, відомостей про наявність інших неповнолітніх дітей немає, непрацездатні члени сім`ї на утриманні у відповідача ОСОБА_1 відсутні. Доказів зворотного відповідач суду не надав.
Виходячи зі встановлених, на підставі поданих сторонами доказів, фактичних обставин справи та вищевказаних норм матеріального права, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років.
Судова колегія не повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до  ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Частинами 4, 6 ст. 84 СК України визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: 1) керує ходом судового процесу; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Відповідно до ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право:
1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень;
2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам;
3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб;
Згідно до ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу:
1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу;
2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;
У разі подання заяви про збільшення розміру позовних вимог до суду подаються докази направлення копій такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду (ч. 5 ст. 49 ЦПК України в редакції, яка була чинною на день ухвалення оскарженого рішення суду).
Аналогічну норму містить ч. 5 ст. 49 ЦПК України в редакції на день розгляду апеляційної скарги: «У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частинами третьою, четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копій такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі. (Частина п`ята статті 49 в редакції Закону № 3200-IX від 29.06.2023).
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Доводи скарги про те, що відповідачу не було відомо про збільшення позовних вимог позивачкою знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, а наведені з цього приводу аргументи у відзиві позивачки на апеляційну скаргу відповідача об`єктивно нічим не підтверджені. При цьому суд першої інстанції всупереч вимог ч.ч. 1, 2 ст. 2, ч. 5 ст. 12 ЦПК України не забезпечив реалізацію завдання цивільного судочинства та дотримання положень ч. 5 ст. 49 ЦПК України щодо порядку прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог та її розгляду по суті.
Убачається, що ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Шаренко С.Л. від 11 жовтня 2022 року, яка діяла від імені суду, було відкрито провадження у справі за первинною позовною заявою ОСОБА_3 за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 19 грудня 2022 року в залі Київського районного суду м. Харкова (а.с. 15).
У матеріалах справи відсутні відомості про те, що суд задовольнив заяви представника відповідача: від 23.02.2023, в якій він повідомив суд про те, що він не отримав копію позов з додатками та просив про надсилання йому кореспонденції у письмовому вигляді на відповідну адресу.; від 13.03.2023 - про направлення копії позовної заяви та додатків до неї у електронній формі, переведенні справи у електронну форму; від 29.03.2023 – про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді або направлення скановані копії матеріалів справи на відповідну електронну адресу представнику відповідача (а.с. 24, 34-35, 44).
У матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивачка відповідно до згаданої вище норми ч. 5 ст. 49 ЦПК України надіслала копію заяви про збільшення позовних вимог від 02.05.2023 року разом з доданими документами на адресу відповідача. 
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Вищевказані порушення норм цивільного процесуального права з боку сторони позивачки об`єктивно позбавило сторону відповідача знати про зміст нових підстав та предмету збільшених позовних вимог, а також – доданих на їх підтвердження документів, що є зловживанням стороною позивачки процесуальним правом, що відповідно до згаданої норми ст. 44 ЦПК України є неприпустимим. Суд не таке порушення норм цивільного процесуального права не звернув уваги та прийняв до свого провадження згадану заяву про збільшення розміру позовних вимог від 02.05.2023 року з додатками, які дотепер залишились у матеріалах справи (а.с. 64-69). 
15 травня 2023 року на адресу Київського районного суду м. Харкова надійшов відзив представника відповідача – адвоката Іванова В.І. на первинну позовну заяву, з якого не вбачається, що стороні відповідача на день розгляду спору по суті було відомо про надходження до суду заяви ОСОБА_3 про збільшення позовних вимог (а.с. 74). 
Натомість згідно змісту оскаржуваного рішення суду, суд фактично прийняв вказану заяву ОСОБА_3 про збільшення позовних вимог від 02.05.2023 та з порушенням вказаного процесуального порядку розглянув на її підставі справу по суті.
Внаслідок цього суд порушив вказаний у ст. 12 ЦПК України принцип рівності сторін перед законом і судом щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та позбавив відповідача передбаченої у ст. 43 ЦПК України процесуальної можливості аргументовано захищатися проти збільшених позовних вимог.
Наведене свідчить, що суд першої інстанції не мав підстав приймати до розгляду та відповідно розглядати указану вище заяву про збільшення позовних вимог, тому оскаржуване у справі рішення суду в цій частині не може вважатися законним та обґрунтованим, оскільки воно ухвалене з порушенням вказаних норм процесуального права. Що стосується законності та обґрунтованості первинного позову, то колегія суддів з урахуванням вимог ст. 2 ЦПК України щодо необхідності забезпечення виконання завдання цивільного судочинства виходить з наступного.
Судом відповідно до наявних у справі доказів безспірно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07.02.2023 (справа № 953/5307/22 (а.с. 59).
Від шлюбу сторони мають сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 виданий повторно Нововодолазьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 4).
Як зазначає представник відповідача та не заперечується позивачем, судовим наказом Київського районного суду м. Харкова від 10.10.2022 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду, тобто з 06.10.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідач проживає окремо, та не надає матеріальної допомоги на утримання, хоча має до того матеріальну можливість, так як є працездатною особою, офіційно працевлаштований є військовослужбовцем, що не заперечував представник відповідача у своїй заяві від 28.03.2023, зазначавши про те, що відповідач перебуває на військовій службі в Збройних Силах України.
Тому, відповідно до вказаних норм ст. 84 СК України позивачка, як колишня дружина позивача, з якою проживає дитина, має право на утримання від колишнього чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Згідно ч.4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитини, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан сторін, стан здоров`я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних  членів сім`ї.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.
Відповідач не надав до суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позову про стягнення з нього утримання колишньої дружини в сумі 2600,00 грн.
Підсумовуючи вищевказане колегія суддів вважає, що при визначені розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця і до досягнення дитиною трирічного віку, суд першої інстанції розглянув збільшенні позовні вимоги з порушенням порядку прийняття його до провадження суду.
З передбачених ч. 5 ст. 49 ЦПК України підстав суд не мав правових підстав для прийняття заяви про збільшення позовних вимог до розгляду, а тому вона підлягала поверненню позивачці, про що суд першої інстанції повинний був зазначити у своєму рішенні.
Враховуючи той факт, що за наслідками апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які виразилися у безпідставному прийнятті до розгляду місцевим судом заяви про збільшення позовних вимог та ухвалення за наслідками оскаржуваного рішення, внаслідок чого суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржене рішення суду та ухвалює нове рішення про задоволення позову на суму 2600 грн. та повертає заяву позивачки про збільшення позовних вимог від 02.05.2023, що не позбавляє її права у передбаченому нормами цивільного процесуального права повторно звернутись до суду з новим позовом.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення  Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2023 року– скасувати.
Заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_3 від 02 травня 2023 року про стягнення на її користь з ОСОБА_1 аліментів на її утримання у розмірі 25% від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи від дня подачі позову та до досягнення дитиною віку трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 – повернути заявниці.
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на своє утримання на суму 2600 грн. – задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_1 ) на користь  ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на її утримання в розмірі 2600 (дві тисячі шістсот) гривень, щомісяця, починаючи стягнення з 06 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку.
Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 12 січня 2024 року.

Головуючий                                                          В.Б. Яцина.

Судді                                                                 І.В. Бурлака.

                                                                       Ю.М. Мальований.