Номер провадження: 33/813/271/24
Номер справи місцевого суду: 946/6805/23 
Головуючий у першій інстанції Бурнусус О. О. 
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2024 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду:                                Громік Р.Д.
за участю секретаря:                                                Триколіч І.Б.,
розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 як законного представника ОСОБА_2 на постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2023 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік; стягнено з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 536 грн. 80 коп.

В С Т А Н О В И В:
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №359105 від 02.09.2023 вбачається, що 02 вересня 2023 року о 15 годині 35 хвилин в Одеській області в м. Ізмаїл по вул. Білгород – Дністровська біля будинку №118 ОСОБА_2 керував транспортним засобом TOYOTA CARINA E, д/н НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, звуження очей, які не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився на місці зупинки, чим порушив вимоги п.2.5. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік; стягнено з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 536 грн. 80 коп.
На дану постанову  ОСОБА_1 , як законний представник ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді та провадження закрити у зв`язку з неосудністю особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального та матеріального права.
В доводах апеляційної скарги зазначено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 жовтня 2018 року ОСОБА_2 визнано недієздатним, тобто на час вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 являвся неосудним, що виключає провадження по справі.
Крім того,  ОСОБА_1  як законний представник ОСОБА_2  просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2023 року, мотивуючи тим, що не була належним чином сповіщена про дату, час та місце розгляду справи, копію оскаржуваної постанови отримала 21.11.2023.
Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за можливе задовольнити його з огляду на наступне.
Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п.8 ч.1 ст. 129 Конституції України).
Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.
В матеріалах справи відсутні відомості про сповіщення ОСОБА_1 як законного представника ОСОБА_2 про дату та час розгляду справи.
Таким чином, ОСОБА_1 своєчасно та належним чином не була повідомлена про дату та час розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 як законний представник ОСОБА_2 отримала копію оскаржуваної постанови 21.11.2023 (а.с. 8). 29 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою.
Враховуючи матеріали справи, вважаю за можливе визнати причини пропущеного строку поважними та поновити Онацькій Р.О., яка діє в інтересах ОСОБА_3 , строк на апеляційне оскарження постанови судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2023 року.
Про судове засідання, призначене на 16 січня 2024 року, законний представник правопорушника була належним чином сповіщена про дату, час та місце слухання справи шляхом направлення судової повістки у додаток «Viber» та на електронну пошту, однак у судове засідання не з`явилася, жодних заяв чи клопотань не надходило.
Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Неявка в судове засіданні особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформації про належне повідомлення цих осіб.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Апеляційний суд ніяким чином не обмежує учасників справи, оскільки останні скористались своїм правом на оскарження судового рішення в апеляційному порядку, скористались правом на захист, у встановленому законом порядку своєчасно повідомлялись про час і місце розгляду справи та надавали пояснення щодо справи.
З огляду на вищевикладене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасника справи та його адвоката, на підставі доводів, викладених в скарзі, а також доказів, які містяться в матеріалах справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного та обґрунтованого рішення.
Враховуючи положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе провести судове засідання 16 січня 2024 року та розглянути справу за відсутності апелянта та правопорушника.
Вивчивши доводи поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне. 
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно із п. п. 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння має наслідком притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №359105 від 02.09.2023, в якому наведені обставини порушення п.2.5 «Правил дорожнього руху», (а.с.1);
- направленням на огляд водія транспортного засобу на стан наркотичного сп`яніння (а.с. 2)
- відеозаписом, який доданий до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 4).
Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, дійшов правильного висновку, що в діях ОСОБА_2 , який притягується до адміністративної відповідальності вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.
Суд першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення правильно враховував: ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, а також те, що умисні дії правопорушника були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що необхідним і достатнім адміністративним стягненням для правопорушника буде штраф з позбавленням права керування транспортними засобами, з метою подальшого запобігання правопорушень та виховування особи в дусі дотримання «Правил дорожнього руху України».
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 жовтня 2018 року ОСОБА_2 визнано недієздатним, тобто на час вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 являвся неосудним, що виключає провадження по справі, апеляційних суд виходить з такого.
Зі змісту ст. 17 КУпАП вбачається, що особа яка була в стані неосудності під час скоєння адміністративного правопорушення, не підлягає адміністративній відповідальності.
Зокрема в ст.20 КУпАП передбачено, що не підлягає відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану.
Так, до матеріалів справи додано копію рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_1 визнано опікуном недієздатного ОСОБА_2 .
Проте дане рішення не підтверджує стан неосудності ОСОБА_2 на момент вчинення адміністративного правопорушення, а лише підтверджує факт того, що ОСОБА_1 є його законним представником.
Статтею 273 КУпАП передбачено, що експерт призначається органом у провадженні якого перебуває справа про адміністративне провадження, у разу коли виникає потреба в спеціальних знаннях, у тому числі для визначення розміру майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, а також суми грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, які підлягатимуть конфіскації.
Відповідно до ч. 1 ст. 7-1 ЗУ «Про судову експертизу» підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.
Нормами чинного КУпАП не визначений порядок вирішення питання про процедуру та підстави призначення судової експертизи, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає необхідним застосувати аналогію права, а саме ст.ст. 332, 242 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.
Підставами для проведення експертизи згідно із ч. 2 ст. 242 КПК України є:
1) встановлення причин смерті;
2) встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень;
3) визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності;
4) встановлення віку особи, якщо це необхідно для вирішення питання про можливість притягнення її до кримінальної відповідальності, а іншим способом неможливо отримати ці відомості;
6) визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.
Таким чином, питання про призначення судово-психіатричної експертизи для визначення психічного стану правопорушника за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності вирішується виключно на підставі клопотання правопорушника або його представника. Проте, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 не заявляла клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи ні під час розгляду в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.
Отже, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу щодо неосудності ОСОБА_2 на момент вчинення адміністративного правопорушення, а тому відсутні підстави, які виключають адміністративну відповідальність ОСОБА_2 .
Більш того, з доданих до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перевозив пасажирів як водій таксі, маючи при собі водійське посвідчення.
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2023 року.
Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання ОСОБА_1 як законного представника ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити. 
Поновити ОСОБА_1 як законному представнику ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2023 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 як законного представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                        Р.Д. Громік