ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року	 	Справа № 500/2665/23 пров. № А/857/17508/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Затолочного В.С.
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача, - Управління Служби безпеки України в Тернопільській області та Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації, про визнання розпорядження протиправним, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 1 вересня 2023 року (суддя Мірінович У.А., м.Тернопіль, повний текст складено 1 вересня 2023 року), -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – ГУПФ) в якому в якому просила:
визнати дії відповідача протизаконними;
скасувати Розпорядження на зняття виплат від 25.10.2022 пенсійна справа №961010137734 (далі – Розпорядження);
зобов`язати відновити пенсійні виплати;
повернути невиплачені позивачу з 25.10.2022 кошти на особистий рахунок в Ощадбанку;
стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду еквівалентну 50 прожиткових мінімумів в Україні станом на 2023 рік особи, що втратила працездатність дорівнює 50*2093 = 104650 гривні;
зафіксувати факт втручання в особисте майно у вигляді пенсійних виплат. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 1 вересня 2023 року позов задоволено  частково. Визнано протиправними дії ГУПФ щодо припинення з 01.11.2022 виплати ОСОБА_1 призначеної пенсії у разі втрати годувальника. Зобов`язано ГУПФ відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії у разі втрати годувальника з 01.11.2022, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 , відкритий в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» (далі – Банк). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржило ГУПФ, яке із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.
В доводах апеляційної скарги вказує, що у зв`язку з одержанням інформації щодо тривалого перебування позивача за межами України (на окупованій території), відповідачем було прийнято розпорядження про призупинення позивачу виплати пенсії, з підстав отримання від Управління Служби безпеки України в Тернопільській області (далі – Управління) відомостей про можливе зловживання позивачем права, як внутрішньо переміщеної особи (далі – ВПО), на отримання пенсійних виплат на підставах, що передбачені законодавством України для такої категорії осіб.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала.
Управління у відзиві на апеляційну скаргу підтримує доводи, що у ній викладені та просить апеляційну скаргу задовольнити. 
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодних доказів прийняття рішення про скасування довідки про взяття на облік ВПО, на момент прийняття останнім Розпорядження.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію по втраті годувальника (довічно).
21.08.2017 позивач взята на облік в органах соціального захисту населення як внутрішньо переміщена особа згідно довідки від 21.08.2017 №6101-614022 (далі – Довідка), в якій зазначено зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 та вказано фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 (а.с.5 зворот).
25.10.2022 ГУПФ видано Розпорядження, згідно якого, за даними листа Управлінням від 17.10.2022 №69/5/2-1859 та відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних в внутрішньо переміщеним особам» (далі - Постанова №637) відповідачем з 01.11.2022 пенсію позивача знято з виплати, з причиною закриття « 9» до з`ясування (а.с.9 зворот).
27.10.2022 листом №1900-0501-8/31889 ГУПФ  повідомлено позивача про те, що у зв`язку з одержанням інформації щодо її тривалого перебування за межами України, з метою ідентифікації особи, її запрошено до відділу обслуговування громадян №1 (сервісного центру) управління обслуговування громадян ГУПФ, що знаходиться в м. Бережани, на вул. Шевченка, 13а, або будь якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) органів Пенсійного фонду України (а.с.26).
14.03.2023 рішенням Управління соціального захисту населення Тернопільської районної військової адміністрації (далі – УСЗН) про скасування довідок про облік внутрішньо переміщених осіб №01-15/401, скасовано дію Довідки  щодо позивача та внесено відповідні відомості до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (а.с.18).
18.05.2023 позивач звернулась до ГУПФ із заявою щодо підстав припинення виплати їй пенсії.
Відповідач, листом від 29.05.2023 №1900-0502-8/22525 повідомив позивача що до ГУПФ надійшов лист від Управління з інформацією про те, що позивач знаходиться на тимчасово окупованих територіях Луганської/Донецької областей або АР Крим, тому з 01.11.2022 виплату пенсії припинено, відповідно до Постанови №637. Розпорядженням (копія додається) виплата пенсії припинена, пенсійна справа закрита до з`ясування.
Згідно зі статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлює Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі – Закон №1706-VII), відповідно до статті 1 якого внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Наведене визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства).
З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Частинами першою, третьою статті 4 Закону №1706-VII передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1-5 частини першої статті 12 вказаного Закону встановлено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:
1)подала заяву про відмову від довідки;
2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення' терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;
3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;
4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;
5) подала завідомо недостовірні відомості.
В силу пункту 1 «Порядку про облік внутрішньо переміщених осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 від 01.10.2014 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Згідно пункту 1 Постанови № 637 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.
Таким чином, умовами призначення та продовження виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам є: перебування таких осіб на обліку, що підтверджується відповідною довідкою; наявність рахунку в АТ «Державний ощадний банк України».
Як було встановлено вище, позивачу була видана Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
При цьому, відповідачем не було надано жодних доказів прийняття рішення про її скасування на час прийняття спірного Розпорядження. Довідку скасовано 14.03.2023.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).
Частиною третьою статті 4 зазначеного Закону встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058-ІV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частинами першою, другою статті 49 вказаного Закону виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статті 46 цього Закону.
Апеляційним судом встановлено, що позивачу припинено виплату пенсії до з`ясування інформації, згідно листа Управління.
При цьому, статті 49 Закону № 1058-ІV визначено вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду, при цьому, така підстава, як з`ясування інформації, згідно листа Управління, у вказаному переліку відсутня.
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 22 березня 2018 року (справа №243/6391/17) дійшов висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених статтею 49 Закону № 1058-ІV.
Інші доводи скаржника не потребують додаткової відповіді на наведені ним в апеляційній скарзі аргументи, так як незважаючи на встановлені Управлінням факти щодо перебування позивача на тимчасово окупованій території, які нічим не спростовані та її вимогою отримувати пенсію згідно законодавства України, у розглядуваному випадку суд попри встановлені факти та обставини скасування Довідки ОСОБА_1 про надання їй статусу ВПО, не може визнати правомірним Розпорядження відповідача та дії пов`язані з призупиненням виплати пенсії, оскільки чинним законодавством України не передбачено порядку прийняття подібних розпоряджень на підставі листів Управління чи інших правоохоронних органів такі Розпорядження можуть бути прийняті виключно з підстав передбачених статті 49 Закону № 1058-ІV.
В позивача є право на отримання пенсії, яка їй призначена довічно і держава Україна в особі ГУПФ за чинного правового регулювання, не може позбавляти її права на цю пенсію, навіть за умов проживання такої особи на тимчасово окупованій, злочинними/терористичними угрупованнями країни агресора, території. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи. 
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,-
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 1 вересня 2023 року – без змін.                                                                                                    Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. С. Затолочний