ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 січня 2024 року
м. Київ
справа № 698/452/21
провадження № 61-15025св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
учасники справи:
позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ;
позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 ,
третя особа за первісним та зустрічним позовами - Служба у справах дітей Олександрійської міської ради,
розглянув на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Олександрійської міської ради, про визначення місця проживання дитини, звільнення від сплати аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Олександрійської міської ради, про відібрання малолітньої дитини і повернення її за попереднім місцем проживання
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 вересня               2022 року під головуванням судді Нероди Л. М. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 17 серпня 2023 року у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Голованя А. М., Дьомич Л. М.
 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому просив:
- визначити місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем;
- звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, які стягуються на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду від 21 листопада 2013 року у справі № 398/7716/13-ц, починаючи з 01 жовтня 2020 року.
Зазначав, що з 11 серпня 2010 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого народився син - ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Шлюб з відповідачем було розірвано рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2013 року. 
Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю, а він (позивач) сплачував на користь відповідача аліменти.
Виконавчий комітет Олександрійської міської ради від 13 вересня 
2018 року № 572 визначив порядок участі позивача у вихованні сина та встановив графік побачень з ним.
ОСОБА_1 вказував, що відповідач систематично створювала йому перешкоди у спілкуванні із сином, а тому йому доводилося звертатися до правоохоронних органів.
З початку 2020 року відповідач припинила проживати разом із сином, оскільки проживала з іншим чоловіком, від якого народила дитину, а спільного сина ОСОБА_4 залишила проживати з своїми батьками.
З початку 2020 року ОСОБА_4 періодично проживав то з позивачем, то з бабою та дідом, які під час проживання сина з позивачем висували йому вимогу про повернення малолітнього. Усі літні канікули син проживав разом з позивачем, у вересні 2020 року - з бабою та дідом, а з жовтня 2020 року малолітній постійно проживав разом з позивачем.
У жовтні 2020 року позивач влаштувався на роботу у м. Васильків Київської області та забрав сина з собою до м. Василькова, де син проживав та відвідував Васильківську загальноосвітню школу № 7.
Відповідач та її батьки з його діями не погоджуються та оспорюють його право на проживання разом з сином.
Відповідач, хоч сама з сином не проживає та не піклується про нього, вимагає від позивача повернути сина до місця проживання її батьків, що, на думку позивача, не відповідає інтересам дитини, оскільки там не створені належні житлово-побутові умови та дитина не отримує батьківського піклування.
ОСОБА_1 вказував, що він завжди піклувався про сина, цікався його життям, навчанням, успіхами у школі, піклувався про його розвиток, становлення як особистості, проведення ним дозвілля, забезпечує матеріально. Крім того зазначав, що має житло та є працевлаштованим.
Вважав, що визначення місця проживання дитини з ним якнайбільш відповідатиме інтересам дитини, яка матиме житло з належними побутовими умовами та постійно буде оточена батьківським піклуванням та любов`ю.
У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом у якому ставила питання про відібрання малолітньої дитини і повернення її за попереднім місцем проживання (а. с. 74-77 том 1).
Зазначала, що її син ОСОБА_5 зареєстрований за місцем проживання разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 .
Факт та правомірність проживання сина з нею підтверджено заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2013 року у справі № 398/7716/13.
Вказувала, що за час, протягом якого дитина проживала разом із нею, між нею та ОСОБА_1 виникали конфлікти, ініціатором яких був саме ОСОБА_1 , у зв`язку з чим ОСОБА_2 вимушена була звертатися до правоохоронних органів та до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Причиною конфліктів була жорстока, агресивна поведінка ОСОБА_1 відносно сина та відносно інших осіб.
Протягом деякого часу ОСОБА_2 перебувала за межами України, уповноваживши свою матір ОСОБА_6 протягом зазначеного періоду вирішувати усі питання, що так чи інакше стосуються інтересів дитини.
11 жовтня 2020 року ОСОБА_1 без погодження зі ОСОБА_2 та 
ОСОБА_6 самовільно забрав дитину та відвіз її до Київської області, де мешкав у гуртожитку, який погано пристосований для проживання малолітньої дитини.
Вважала, що ОСОБА_1 самовільно змінив місце проживання їх спільного сина, що на її думку дає підстави для його відібрання та повернення за попереднім місцем проживання.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області рішенням 
від 05 вересня 2022 року у задоволенні первісного позову та зустрічного позову відмовив.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовів місцевий суд вказував, що відсутні підстави для задоволення позову в частині визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 з ОСОБА_1 , адже проживаючи разом із матір`ю дитина має усталений спосіб життя, який відповідає її віковим, емоційним та фізичним потребам, а тому відсутні підстави для його зміни шляхом визначення місця проживання з батьком.
Додатково місцевий суд зазначав, що оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього сина разом з ним, у задоволенні позовної вимоги про звільнення ОСОБА_1 від сплати аліментів, починаючи 
з 01 жовтня 2020 року, теж необхідно відмовити.
Щодо вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про відібрання малолітнього ОСОБА_7 та повернення його за попереднім місцем проживання до матері суд зазначав, що на теперішній час малолітній проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 , а тому відсутній предмет спору за зустрічним позовом, у зв`язку з чим у його задоволенні необхідно відмовити.
Кропивницький апеляційний суд постановою від 17 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 вересня 2022 року без змін.
Апеляційний суд вважав, що рішення місцевого суду, в частині його оскарження, відповідає нормам процесуального законодавства. Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову в частині визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 з ОСОБА_1 правильно встановив, що відсутні підстави для зміни місця проживання дитини, яка проживає разом з матір`ю і не бажає переривати цей зв`язок. Також суд першої інстанції правильно врахував, що проживаючи разом із матір`ю дитина має усталений спосіб життя, який відповідає її віковим, емоційним та фізичним потребам, а тому відсутні підстави для його зміни шляхом визначення місця проживання з батьком.
Апеляційний суд додатково вказував, що ОСОБА_1 є громадянином України, тобто військовозобов`язаним, але перебуває в іншій країні і будь-яких доказів законної підстави перебування його в іншій країні матеріали цієї справи не містять, а отже встановити конкретні умови проживання позивача за межами території України неможливо.
Суд апеляційної інстанції зазначав, що матеріали справи не містять доказів того, що дитина не може проживати із матір`ю у розумінні статті 161 СК України. Також, суд апеляційної інстанції взяв до уваги позицію органу опіки та піклування про те, що доцільним проживання для дитини буде місце проживання матері, а тому підстави для визначення місця проживання дитини разом із батьком відсутні. Додатково звертав увагу, на ту обставину, що як вбачається із відповіді Олександрійської міської ради Служби у справах дітей від 29 вересня 2021 року ОСОБА_1 забрав дитину всупереч рішення та визначеного порядку для спілкування. Порядок спілкування батька із сином визначено рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 13 вересня  2018 року № 572, а тому має виконуватися обома батьками.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області 
від 05 вересня 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду 
від 17 серпня 2023 року в якій просить оскаржені судові рішення скасувати, а у справі ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі:
- визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 ;
- звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду 
від 21 листопада 2013 року.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга містить аргумент про те, що суди попередніх інстанцій не врахували правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах: від 01 березня 2023 року у справі № 643/16285/20; від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 та                               від 30 березня 2021 року у справі № 542/1428/18.
Заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував тієї обставини, що внаслідок дій ОСОБА_2 дитина перебувала у міжнародному розшуку і фактично була повернута батькові відповідними службами Німеччини, після встановлення факту неналежного виконання матір`ю своїх обов`язків. Інтерес матері до дитини полягає виключно у тому, що наявність дитини дозволяє їй отримувати відповідну фінансову допомогу в Німеччині та соціальне житло. Всі ці обставини суд проігнорував. Також суди не надали уваги тій обставині, що відповідач протягом останніх трьох років проживає за межами України, її спосіб життя та дохід досліджений судами не був.
Суди також не заслухали та не з`ясували думку дитини щодо визначення питання про місце її проживання. 
Заявник зауважує, що на відміну від національних судів, думка дитини була з`ясована місцевим судом Гарне-Ванне Суд у сімейних справах (Німеччина), який розглядаючи справу про опіку над дитиною в режимі відеоконференції 02 травня 2023 року вислухав думку дитини, та вказував, що ОСОБА_4 висловив бажання залишитися з батьком. Він прямо попросив батька взяти його з собою. Він не хотів бачити матір і не хотів з нею розмовляти. Він підтвердив, що його побив співмешканець матері. ОСОБА_1 зауважив, що вказана обставина підтверджуються перекладом рішення, який заявник долучив до касаційної скарги.
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У поданому у листопаді 2023 року до Верховного Суду відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Ковальов А. І. у задоволенні касаційної скарги просить відмовити, а оскаржені судові рішення залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість її доводів. 
Вказує, що факт та правомірність проживання разом із матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується заочним рішенням  Олександрійського міськрайонного суду від 21 листопада 2013 року. Протягом деякого часу ОСОБА_2 перебувала за межами України, уповноваживши вирішувати всі питання, які стосуються інтересів дитини, свою матір - 
ОСОБА_6 , проте 11 жовтня 2020 року ОСОБА_1 без погодження із ОСОБА_2 самовільно забрав дитину та вивіз її до Київської області.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 01 листопада 2023 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу № 398/452/21 з місцевого суду.
11 листопада 2023 року справа № 398/452/21 надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
11 серпня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружились, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 . Після одруження ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_8 .
Під час шлюбу - ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ОСОБА_1 та ОСОБА_9 народився син - ОСОБА_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області заочним рішенням 
від 21 листопада 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 розірвав, стягнув з 
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліменти на сина до досягнення ним повноліття. Після розірвання шлюбу ОСОБА_9 змінив прізвище на ОСОБА_10 . Заочне рішення від 21 листопада 2013 року набрало законної сили.
Рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради визначено участь батька - ОСОБА_1 у вихованні сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлено йому можливість побачень з сином за такими умовами: протягом навчального року - два рази на місяць з 16 години 00 хвилин п`ятниці до 
16 години 00 хвилин неділі з правом ночівлі за місцем проживання батька в 
м. Олександрії; під час літніх канікул - один тиждень на місяць з правом проведення спільного відпочинку батька та сина за межами м. Олександрії; спільне проведення відпочинку батька з сином під час державних чи релігійних свят, дотримуючись черги з матір`ю дитини, з правом зміни часу і днів за взаємною згодою батьків, враховуючи інтереси дитини.
За заявою ОСОБА_1 03 вересня 2020 року комісією у складі соціального педагога ОСОБА_11 , класного керівника ОСОБА_12 , вчителя ОСОБА_13 було проведено обстеження за місцем проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , та встановлено, що дитина проживає разом з бабою ОСОБА_6 та дідом ОСОБА_14 . Житло має малу площу, тому вільного простору дуже мало. Дохід сім`ї складається з пенсій ОСОБА_6 та ОСОБА_14 . Дитина має окреме постійне місце для навчання, комп`ютер. Дитина достатньо забезпечена їжею, одягом та взуттям, шкільним приладдям. За результатами обстеження комісією було складено акт обстеження житлово-побутових умов, згідно висновків якого ОСОБА_6 та 
ОСОБА_14 піклуються про онука ОСОБА_7 в межах своїх матеріальних можливостей. Дитина забезпечена необхідним мінімумом.
Згідно характеристики на ОСОБА_3 , наданої загальноосвітнім навчальним закладом І-ІІІ ступенів № 2 імені М. Горького малолітній ОСОБА_5 навчається в закладі з 01 вересня 2019 року. У школу хлопчика привели баба та дід. Матір дитини за період навчання жодного разу не з`явилася і в телефонному режимі не спілкувалася з класним керівником. Батько дитини ОСОБА_1 за період навчання кілька разів з`являвся до школи, в телефонному режимі цікавився справами сина. На час складання характеристики ОСОБА_4 проживає у баби та діда.
Згідно договору купівлі-продажу від 25 лютого 2011 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/2 частка житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями на АДРЕСА_3 .
З довідки Васильківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 від 24 листопада 2020 року № 292 встановлено, що малолітній ОСОБА_5 навчається у Васильківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 7 Васильківської міської ради Київської області в 2020-2021 навчальному році.
Відповідно до характеристики на ім`я малолітнього ОСОБА_15 , виданої Васильківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 7, малолітній навчається у Васильківській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 7 з 17 листопада 2020 року. У школу хлопчика привів батько. Навчанням та вихованням сина займається батько ОСОБА_1 та баба ОСОБА_16 . За період перебування ОСОБА_4 в закладі батько неодноразово відвідував школу та в телефонному режимі постійно цікавився справами сина. Під час дистанційного навчання ОСОБА_4 допомагала баба. Матір ОСОБА_2 жодного разу не поцікавилася життям та навчанням сина. 24 травня 2021 року ОСОБА_2 без попередження приїхала з м. Олександрії Кіровоградської області до школи. Раптова зустріч з матір`ю, яку малолітній не бачив протягом двох років, викликала душевні переживання у дитини.
З довідки Олександрійського міськрайонного центру зайнятості від 22 жовтня 
2020 року № 2288/07 встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку центру зайнятості з 15 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року та отримував допомогу по безробіттю, з якої утримувались аліменти.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 станом на 01 червня 2021 року складала 19 655,60 грн.
Постановою старшого державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Гонтарь Т. А. від 24 лютого 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 накладено арешт на автомобіль Daewoo Lanos, номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 , для забезпечення реального виконання рішення.
Постановами старшого державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Гонтарь Т. А. від 26 травня 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві керування транспортними засобами, у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
07 червня 2021 року ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 через АТ «Перший український міжнародний банк» направив переказ у сумі 20 000 грн з повідомленням «Аліменти».
З довідки КНП «Олександрійська психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» від 08 травня 2019 року № 172 встановлено, що ОСОБА_2 була оглянута лікарем-психіатром та їй рекомендовано уникати нервово-емоційного перенапруження, стресів, приймати призначений препарат.
Згідно довідки КНП «Олександрійська психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» від 09 липня 2021 року № 239 ОСОБА_2 була оглянута психіатром і встановлено, що на теперішній час ознак психічного розладу у неї немає.
За заявою ОСОБА_2 комісією у складі головних спеціалістів ССДС 
Лабортас А. Ю. та Яриш А. В. 27 травня 2021 року було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: 
АДРЕСА_4 . Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають у винайманій кімнаті гуртожитку. В наявності є дитячі речі, продукти харчування. Під час обстеження стосунки у родинні встановити не вдалося.
З висновку від 22 серпня 2013 року, затвердженого начальником Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області, за повідомленням ОСОБА_9 встановлено, що ОСОБА_9 15 серпня 2013 року зверталась до поліції з приводу нанесення їй ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень та того, що ОСОБА_1 взяв їх спільну дитину та поїхав на автомобілі.
З висновку від 30 листопада 2013 року, затвердженого начальником Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області, за повідомленням ОСОБА_6 встановлено, що 29 листопада 2013 року ОСОБА_6 зверталась до поліції з приводу погроз ОСОБА_1 фізичною розправою ОСОБА_9 .
З висновку від 30 грудня 2013 року, затвердженого начальником Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області, за повідомленням ОСОБА_9 встановлено, що 18 грудня 2013 року ОСОБА_9 зверталась до поліції з приводу погроз ОСОБА_1 фізичною розправою ОСОБА_9 .
З висновку від 15 липня 2014 року, затвердженого начальником Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області, за повідомленням ОСОБА_9 встановлено, що 12 липня 2014 року ОСОБА_6 зверталась до поліції з приводу погроз ОСОБА_1 ОСОБА_9 .
Згідно листа Олександрійського відділу поліції від 24 жовтня 2018 року № 21117/113-2018 ОСОБА_2 19 жовтня 2018 року зверталась до відділу поліції з приводу того, що ОСОБА_1 того ж дня о 22 годині 20 хвилин намагався забрати дитину та вчинив сварку.
З талону-повідомлення Єдиного обліку № 6270 встановлено, що ОСОБА_6 
09 травня 2020 року звернулась до відділу поліції з приводу того, що її зять 
ОСОБА_1 забрав онука з постійного місця проживання разом з нею та, можливо, попрямував разом з ним до м. Києва.
З талону-повідомлення Єдиного обліку № 6393 встановлено, що ОСОБА_6 
11 травня 2020 року звернулась до відділу поліції з приводу того, що того ж дня близько 14 години 00 хвилин їй зателефонував онук ОСОБА_5 та повідомив, що його батько ОСОБА_1 пішов на роботу та на тривалий час залишив його без нагляду і без їжі. Він намагався розігріти їжу у мікрохвильовій печі, але вона вибухнула.
З талону-повідомлення Єдиного обліку №№ 6715, 6717 встановлено, що 
ОСОБА_2 09 липня 2021 року зверталась до Обухівського районного відділу поліції з приводу того, що ОСОБА_1 24 травня 2021 року без відома взяв спільного сина та не дає можливості з ним спілкуватись.
Згідно характеристики, виданої 26 травня 2021 року квартальним комітетом № 1 5, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з 1990 року. За час проживання зарекомендувала себе з позитивної сторони, у спілкуванні з людьми веде себе чемно. Скарг від сусідів на неї не надходило. На теперішній час проживає разом з батьками. Сама з допомогою батьків виховує двох синів - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_17 , 
ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З довідки загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступенів № 2 імені М. Горького від 12 липня 2021 року № 341 встановлено, що ОСОБА_5 навчався в ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 ім. М. Горького з 01 вересня 2019 року (зарахований до першого класу) до 03 листопада 2020 року.
Відповідно до листа Олександрійської міської ради від 07 травня 2021 року 
№ 110/9/10/3 Олександрійська міська рада, як орган опіки та піклування, вказує, що не має можливості надати об`єктивний висновок щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що матір дитини проживає за межами України (відомо зі слів ОСОБА_2 ) та відсутня можливість з`ясувати її думку з даного питання. Враховуючи, що відповідно до законодавства дитина може проживати з одним з батьків і на даний час проживає з батьком ОСОБА_1 , міська рада не заперечує проти подальшого проживання дитини ОСОБА_3 за місцем проживання батька.
Згідно талону-повідомлення Єдиного обліку № 12631 встановлено, що 12 липня 
2021 року ОСОБА_2 звернулась до Олександрійського районного відділу поліції з приводу того, що колишній чоловік заявниці ОСОБА_1 не дозволяє їй спілкуватися з їхньою спільною дитиною.
26 липня 2021 року за зверненням ОСОБА_2 комісією у складі в.о. начальника ССДС Яриш А. В. та головного спеціаліста ССДС Латчук Ж. В. проведено обстеження за місцем проживання малолітнього ОСОБА_7 за адресою: 
АДРЕСА_5 . Комісія встановила, що за цією адресою проживають ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_5 . Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним вимогам. Для проживання малолітньої дитини створені належні умови. Відносини між батьком та сином доброзичливі. В наявності продукти харчування, одяг відповідно до сезону. Дитину забезпечено усім необхідним для проживання та виховання.
Згідно талону-повідомлення Єдиного обліку № 14293 встановлено, що 04 серпня 
2021 року ОСОБА_2 звернулась до Олександрійського районного відділу поліції з приводу того, що колишній чоловік заявниці ОСОБА_1 систематично погрожує їй фізичною розправою та ображає.
30 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради із заявою, у якій зазначив, що з 2019 року по теперішній час дитина проживає разом з ним у м. Василькові, матір дитини виїхала за кордон та, на його думку, покинула дитину, від участі у вихованні дитини, спілкуванні та побаченні з дитиною матір відмовилась. Протягом літа 2021 року матір намагалася забрати дитину, щоб вивезти за кордон. 22 серпня 2021 року ОСОБА_2 без відома заявника повернула дитину, порушивши права дитини на спілкування з батьком, бабою. Станом на 30 серпня 2021 року дитина перебуває разом з матір`ю 
ОСОБА_2 .
З талону-повідомлення Єдиного обліку № 16357 встановлено, що 03 вересня 
2021 року до Олександрійського РВП надійшла заява від перехожого, якого попросив зателефонувати до поліції дід дитини, про те, що 03 вересня 2021 року о 07 годині 
33 хвилини ОСОБА_1 забрав сина ОСОБА_7 від діда, посадив в автомобіль та поїхав.
З талону-повідомлення Єдиного обліку № 16560 встановлено, що 06 вересня 
2021 року до Олександрійського РВП звернулась ОСОБА_2 з приводу того, що 03 вересня 2021 року близько 08 години 00 хвилин. ОСОБА_1 силою забрав сина ОСОБА_7 з машини діда ОСОБА_14 та баби ОСОБА_6 , які відвозили онука на навчання до школи № 10.
Згідно договору оренди від 07 вересня 2021 року ОСОБА_19 безоплатно надала в оренду ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , яка складається з чотирьох кімнат.
07 вересня 2021 року комісія у складі начальника служби у справах дітей Олександрійської міської ради Яковлєва Ю .О., головного спеціаліста служби Панагбєєвої Т. обстежила житлово-побутові умови за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_6 . При обстеженні комісією встановлено, що у квартирі є повноцінна дитяча кімната, обладнаний дитячий куточок, місце для навчання, виконання уроків, наявний комп`ютер та комп`ютерний стіл. Сезонний одяг та канцтовари в наявності. Для виховання та розвитку дитини створені умови.
Відповідно до копії наказу від 17 вересня 2021 року № 65 директора Васильківської загальноосвітньої школи ОСОБА_29 ОСОБА_4 був зарахований до 3-А класу навчального закладу за переведенням з ЗОШ І-ІІІ ступенів № 10 Олександрійської міської ради.
Згідно акта обстеження житлово-побутових умов учня 3-А класу ОСОБА_7 
від 23 вересня 2021 року комісія у складі класного керівника ОСОБА_22 , соціального педагога ОСОБА_23 обстежила умови проживання малолітнього ОСОБА_7 . В ході обстеження встановлено, що сім`я складається з двох осіб: батько - 
ОСОБА_1 і син - ОСОБА_24 . Сім`я винаймає житлове приміщення - одну кімнату у гуртожитку. В кімнаті чисто, прибрано. Дитина має куток для виконання домашнього завдання, шафу для речей, ліжко для відпочинку. Холодильник заповнений якісними, свіжими продуктами. Комісія зробила висновок, що батько приділяє достатньо уваги вихованню сина. Житлово-побутові умови відповідають нормі.
28 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до служби у справах дітей Олександрійської міської ради з проханням перевірити цільове використання коштів, які він сплачує на утримання сина ОСОБА_4 . Листом від 29 вересня 2021 року за 
№ 10/340 Олександрійська міська рада надала відповідь про те, що відповідно до Інструкції про порядок здійснення перевірки цільового використання аліментів платник аліментів обов`язково подає розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за останні 12 місяців та відомості про місце проживання отримувача аліментів. Також при проведенні перевірки цільового використання аліментів працівники служби повинні провести співбесіду з дитиною з питання задоволення його потреб. Оскільки на час звернення дитина проживає разом з заявником, який не надав службі інформацію про місце знаходження та навчання малолітнього ОСОБА_3 , зазначене унеможливлює проведення такої співбесіди з дитиною. Переховування малолітнього перешкоджає матері дитини ОСОБА_2 підтримувати зв`язки з дитиною та приймати участь у його вихованні.
30 вересня 2021 року Олександрійська міська рада, як орган опіки та піклування, надала інформацію щодо місця проживання малолітнього ОСОБА_3 . Комісія з питань захисту прав дитини 23 вересня 2021 року вивчила ситуацію та, розглянувши матеріали, які надійшли від матері ОСОБА_2 , обстеживши умови проживання за місцем проживання ОСОБА_2 , дійшла висновку, що більш сприятливі умови проживання для дитини ОСОБА_3 за місцем проживання матері ОСОБА_2 , оскільки батько дитини ОСОБА_1 відмовився від надання будь-яких документів, приховуючи свою адресу проживання. Службою у справах дітей Олександрійської міської ради надіслано листа на адресу служби у справах дітей м. Василькова Київської області з проханням обстежити умови проживання ОСОБА_1 , який, з його слів, проживає у вказаному місті, але відповідь до служби у справах дітей Олександрійської міської ради не надійшла.
З талону-повідомлення Єдиного обліку № 18923 встановлено, що 13 жовтня 2021 року до Олександрійського РВП звернувся ОСОБА_1 із заявою про те, що 12 жовтня 
2021 року о 21 годині 50 хвилин у Деснянському районі м. Києві його колишня дружина ОСОБА_2 , не повідомивши його, взяла спільну дитину ОСОБА_3 та поїхала до м. Олександрії.
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021121060001367 встановлено, що за заявою ОСОБА_1 13 жовтня 2021 року внесено відомості до ЄРДР за № 12021121060001367 за фактом того, що 12 жовтня 2021 року близько 
20 годин 00 хвилин ОСОБА_2 , перебуваючи у приміщенні кінотеатру «Multiplex» в ТЦ «Простор» в м. Києві, забрала їх спільну з заявником дитину ОСОБА_7 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , та поїхала у невідомому напрямку, на телефонні дзвінки не відповідає.
З талону-повідомлення Єдиного обліку № 19030 встановлено, що 14 жовтня 2021 року до Олександрійського РВП звернулася ОСОБА_2 із заявою про те, що 
14 жовтня 2021 року о 19 годині 02 хвилини до заявниці за адресою: АДРЕСА_2 прийшов колишній чоловік ОСОБА_1 та вчинив сварку.
Згідно довідки від 15 вересня 2021 року, виданої ФОП ОСОБА_25 , фізичною особою-підприємцем укладено з ОСОБА_1 цивільно-правовий договір на ремонт будинку ОСОБА_25 . Заробітна плата становить 15 000 грн.
22 серпня 2021 року, 23 серпня 2021 року, 25 серпня 2021 року, 14 жовтня 2021 року, 18 жовтня 2021 року, 19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звертався до поліції з заявами про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності, оскільки вона без його відома змінила місце проживання спільної дитини, не дає з ним бачитись, порушила навчальний процес дитини.
Згідно довідки про доходи від 18 жовтня 2021 року № 4 ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_26 з 10 серпня 2021 року та отримала заробітну плату: за серпень - 
4 428,57 грн, за вересень 2021 року - 6 200 грн.
З довідки про отримання аліментів від 18 жовтня 2021 року № 479, складеної Олександрійським міськрайонним відділом державної виконавчої служби, встановлено, що під час виконання рішення суду за виконавчим листом 
№ 398/7716/13-ц (2/398/2333/13), про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3  стягувач за період з квітня 2021 року по серпень 2021 року аліментів не отримувала, за вересень 2021 року отримала аліменти у розмірі 4 600 грн.
19 жовтня 2021 року службою у справах дітей Кіровоградської обласної державної адміністрації на звернення ОСОБА_1 була надана відповідь про те, що малолітній ОСОБА_1 був зарахований до 3 класу загальноосвітнього навчального закладу 
№ 10 Олександрійської міської ради, проте до освітнього процесу не приступив. Вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини відбудеться у судовому порядку.
20 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до освітнього омбудсмена ОСОБА_27 з приводу того, що матір малолітнього ОСОБА_3 зриває учбовий процес дитини.
З листа Державної прикордонної служби встановлено, що малолітній ОСОБА_5 26 жовтня 2021 року перетнув державний кордон України, вилетівши з аеропорту «Жуляни» в напрямку м. Гданськ.
16 грудня 2021 року ОСОБА_1 сплатив заборгованість по аліментам в сумі 
26 000 грн.
З листа Генерального консульства України у м. Франкфурті-на-Майні від 20 січня 
2022 року № 61224/19-091-59-22 встановлено, що консульством взято до уваги інформацію ОСОБА_1 про вивезення малолітнього ОСОБА_3 до Німеччини.
Крім того, ОСОБА_1 надано два документи на німецькій мові, яким суд не зміг надати оцінку, у зв`язку з відсутністю перекладу на українську мову.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_28 , яка є матір`ю ОСОБА_1 та відповідно бабою малолітнього ОСОБА_7 , пояснила, що матір малолітнього 
ОСОБА_2 залишила дитину перед тим, як малолітній повинен був йти до першого класу. До школи дитину повели баба і дід, вона також була присутня. Свідок раз у тиждень відвідувала дитину, спілкувалась з нею та привозила продукти харчування. Під час проживання дитини з батьком у м. Василькові дитина підтягнула навчання, займалась з репетиторами. Зі слів свого сина ОСОБА_1 свідку відомо, що ОСОБА_6 та ОСОБА_14 віддали йому дитину.
Свідок ОСОБА_6 пояснила, що причиною конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є несплата батьком дитини аліментів. ОСОБА_2 тривалий час терпіла заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на різні суми - 20 000 грн, 
40 000 грн, але коли ОСОБА_2 відмовилась від списання ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів, він почав погрожувати тим, що забере дитину. ОСОБА_1 забрав дитину і з 13 жовтня 2020 року до жовтня 2021 року вона дитину не бачила. Матір дитини ОСОБА_2 списувала ОСОБА_1 заборгованість по аліментам, оскільки він їй погрожував фізичною розправою, і на ці кошти ОСОБА_1 купував собі дорогі речі, зокрема, купив собі комп`ютер за 40 000 грн. ОСОБА_1 сильно залякав дитину. До неї та її чоловіка ОСОБА_1 приходив, маючи при собі ніж. У гуртожитку у м. Василькові ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_5 спали на одному ліжку. Онук свідка ОСОБА_5 розповідав їй, що під час проживання з батьком ОСОБА_1 у м. Василькові, батько ходив при ньому голий та малолітній соромився батька. Малолітній ОСОБА_5 розповідав свідку, що ОСОБА_1 носить у портфелі ніж. Останнього разу, коли ОСОБА_1 приходив до свідка, він погрожував їй, тримаючи при цьому у руці саморобний ніж. Коли ОСОБА_2 працювала у м. Олександрії, ОСОБА_1 приходив до неї на роботу та ображав її. Також малолітній розповідав свідку, що він весь час був голодний, коли проживав з батьком, вимушений був збирати металолом, що купити продукти харчування. Коли вона з чоловіком везли малолітнього до школи, ОСОБА_1 забрав дитину з автомобіля, закривши малолітньому рота. Після народження ОСОБА_7 позивач ОСОБА_1 тривалий час не визнавав сина як свого і дитина проживала у помешканні свідка тривалий час. Допомогу, яку отримала ОСОБА_2 за народження дитини, ОСОБА_1 витратив на власні потреби. Під час проживання дитини з матір`ю та зі свідком ОСОБА_1 час від часу бачився з дитиною, перешкод у побаченні з дитиною йому не чинили. Під час проживання дитини з батьком свідок не знала місця проживання дитини, бачитись з дитиною ОСОБА_1 не дозволяв. Коли 
ОСОБА_2 забрала дитину, малолітній був нестрижений, немитий, брудний, цього дня ще нічого не їв. Малолітній ОСОБА_5 розповідав, що його батько ОСОБА_1 під час проживання з ним вживав алкогольні напої разом із ним.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник третьої особи вказував на те, що для малолітнього ОСОБА_7 сприятливими умовами для його проживання є проживання біля матері; відсутня можливість обстежити умови проживання ОСОБА_1 , який зазначав адресу: м. Васильків, Київської області.
Представник третьої особи вказував у судовому засіданні апеляційного суду, що відповідач повідомила Службу у справах дітей, що на період її вагітності другою дитиною та пологів, тимчасово ОСОБА_4 перебував у бабусі та дідуся.
Як представник відповідача так і представник третьої особи в суді апеляційної інстанції повідомили, що дитина на теперішній час перебуває (проживає) разом із матір`ю.
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
У частині першій статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до частин першої та другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Окрім прав батьків стосовно дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М. С. проти України» йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й передусім повинні бути визначені інтереси дитини у разі існування спору щодо опіки на нею, а вже тільки потім - права її батьків. 
Колегія судів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, які проаналізувавши надані сторонами докази, та з урахуванням наведених вище норм матеріального права, правильно встановили та врахували, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним.
Зважаючи на інтереси малолітньої дитини, її психологічний стан, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, тому, з врахуванням висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 30 вересня 2021 року колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні первісного позову про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 разом з батьком ОСОБА_1 , оскільки проживання дитини з матір`ю ОСОБА_2 відповідатиме найкращому забезпеченню інтересів малолітнього.
Суди правильно врахували, що проживаючи разом із матір`ю, дитина має усталений спосіб життя, який відповідає її віковим, емоційним та фізичним потребам, а тому відсутні підстави для його зміни шляхом визначення місця проживання з батьком.
В касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що суди не заслухали думку малолітнього ОСОБА_7 щодо його місця проживання, а тому це вплинуло на правильність розгляду справи.
Аналогічні доводи містила також і апеляційна скарга.
Апеляційний суд у своїй постанові зазначав, що клопотання про необхідність заслухати думку дитини щодо місця її проживання не подавалося сторонами ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.
Служба у справах дітей не вказувала на обов`язковість заслухати думку дитини.
В судові засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`являвся, клопотання про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у відповідності до статті 212 ЦПК України не заявляв.
Таким чином, оскільки клопотань про з`ясування думки сина сторін щодо визначення його місця проживання ОСОБА_1 на заявляв, а Служба у справах дітей не вказувала на обов`язковість заслухати думку дитини, представник якої брав участь у розгляді справи судами попередніх інстанцій, колегія суддів відхиляє означений аргумент касаційної скарги. 
Аргумент касаційної скарги про те, що на відміну від національних судів, думка дитини була з`ясована місцевим судом Гарне-Ванне Суд у сімейних справах (Німеччина) 
02 травня 2023 року, який розглядаючи справу про опіку над дитиною в режимі відеоконференції вислухав думку дитини, та вказував, що ОСОБА_4 висловив бажання залишитися з батьком колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин і подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15, провадження № 14-242цс18).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Як визначено у частині першій статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.
Частиною першою статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.
Враховуючи, що у матеріалах справи містяться документи на німецькій мові, оцінку яким апеляційний суд не надавав, колегія суддів відхиляє цей аргумент касаційної скарги. 
Верховний Суд є судом права, а не факту, тому з огляду на вимоги процесуального закону не здійснює переоцінку доказів у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду за приписами статті 400 ЦПК України.
Велика палата у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зазначила, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях (з урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження), питання вмотивованості висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій, в загальному зводяться до переоцінки доказів.
Щодо аргументів касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не врахували правової позиції Верховного Суду, викладені у постановах: від 01 березня 2023 року у справі № 643/16285/20; від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 та 
від 30 березня 2021 року у справі № 542/1428/18 колегія суддів доходить таких висновків.
У постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 643/16285/20 (провадження № 61-530св23) зазначено, що практика Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
У постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 у справі № 542/1428/18 вказано, що визначаючи місце проживання дітей, надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме, що і батьком, і матір`ю створено належні умови для виховання та розвитку дітей, суди, виходячи із найкращих інтересів дітей, встановивши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вже досить тривалий час проживають разом із батьком, визначили місце їхнього проживання саме разом з ним. Суди на час ухвалення оскаржуваних рішень суди не встановили обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дітей з матір`ю, що фактично приведе до зміни місця проживання дітей, буде мати більш позитивний вплив на них. За таких обставин суди правильно врахували інтереси дітей, які проживають в атмосфері любові, турботи, захисту, а тому для зміни місця їхнього проживання вагомих підстави відсутні. Матір дітей, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про їхнє здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким діти будуть проживати. Беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій, визначаючи місце проживання малолітніх дітей сторін у цій справі з батьком, дійшли обґрунтованого висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дітей, сприятиме їхньому повноцінному вихованню та розвитку. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дітьми, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.
Враховуючи те, що суди у цій справі встановили, що проживання дитини з матір`ю ОСОБА_2 відповідатиме найкращому забезпеченню інтересів малолітнього, колегія суддів відхиляє посилання заявника на неврахування наведених правових позицій Верховного Суду, оскільки висновки судів попередніх інстанцій вказаним висновкам не суперечать.
Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судами попередніх інстанцій фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального закону.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.
Щодо судових витрат 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, нема.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області 
від 05 вересня 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду 
від 17 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	А. І. Грушицький	
 	 	
 	Є. В. Петров