25.03.24
22-ц/812/453/24
Провадження №22-ц/812/453/24 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2024 року                                        м. Миколаїв
                                                                               Справа № 484/5922/23

Миколаївський апеляційний суд у складі  колегії суддів:
головуючого судді  – Шаманської Н.О.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В. 
із секретарем судового засідання –  ОСОБА_1 
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу 
за позовом 
ОСОБА_2 
до
ОСОБА_3 
про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся та визнання права власності на земельну ділянку
за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 
на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене суддею Літвіненко Т.Я., 22 січня 2024 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 30 січня 2024 року,
у с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся та визнання права власності на земельну ділянку.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що у жовтні 2018 року між нею та ОСОБА_4 досягнуто домовленості про купівлю - продаж земельної ділянки, для ведення садівництва, площею 0,055га., яка розташована на території Болеславчицької сільської ради народних депутатів, яка належала останньому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 039436.
5 жовтня 2018 року позивачка передала відповідачу 200 доларів США за зазначену земельну ділянку, а останній зобов`язався протягом 30 днів укласти договір купівлі – продажу та нотаріально його посвідчити. Зазначене підтверджується розпискою від ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Станом на дату його смерті договір купівлі – продажу так і не було посвідчено нотаріально.
Позивач вказує, що повністю виконала свої зобов`язання за договором і сплатила останньому обумовлену суму. Проте, ОСОБА_4 не вчинив обіцяних дій протягом погодженого строку і ухилявся від укладення договору купівлі - продажу, а в подальшому помер. Тому, на її думку, вона остаточно втратила можливість нотаріально посвідчити правочин.
Спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_3 .
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила визнати договір купівлі – продажу таким, що відбувся та визнати право власності на земельну ділянку.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 січня 2024 року відмовлено у задоволенні позову.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не обґрунтовано у чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позов. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідачка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 .. а тому на неї слід покласти обов`язок укласти договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки з позивачкою. Такий висновку на думку апелянта суперечить положенням ч. 2 ст. 220 ЦК України, оскільки мова йде про вже укладений договір, а не можливість його укладення в подальшому зі спадкоємцем померлого. Крім того, оскільки ОСОБА_4 помер то наявне безповоротне ухилення від нотаріального посвідчення правочину, укладеного у 2018 році, з чого вбачається втрата можливості з будь яких причин його посвідчити. Також апелянт зазначає, що ухвала суду , якою відмовлено у прийнятті заяви про визнання відповідачем позову, не містить будь яких висновків з яких вбачається, що визнання відповідачем позову у даній справі суперечить законодавству або порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб. 
У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином. 
Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, просила задовольнити апеляційну скаргу.
Від відповідачки надійшла заява про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 у її відсутність та не заперечувала проти задоволення скарги. Зазначала про те, що не отримувала свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку і не бажає отримувати, оскільки вважає, що вказана земельна ділянка не належала її померлому чоловікові на час відкриття спадщини тому що була продана за життя позивачці. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність  та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги,   колегія суддів  вважає, що апеляційна скарга   підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). 
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. 
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Згідно з частиною третьою статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України, стаття 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
За змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.
За нормами статті  220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. 
Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
З матеріалів справи вбачається, що 5 жовтня 2018 року ОСОБА_4 склав розписку про те, що отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 200 доларів США за продану ним земельну ділянку для ведення садівництва, розташовану на території Болеславчицької сільської ради народних депутатів площею 0,055 га, яка належить йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 039436 від 21 листопада 1996 року, виданого на підставі розпорядження голови Первомайської райдержадміністрації від 25 березня 1996 року № 90 (а.с. 8, 9). У розписці зазначено, що між ним та ОСОБА_2 досягнуто усіх істотних умов договору купівлі – продажу та відсутність претензій до позивачки. ОСОБА_4 зобов`язався протягом 30 днів нотаріально посвідчити зазначену угоду.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.
З копії спадкової справи № 565/2018, заведеної Першою Первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерств юстиції (м. Одеса) вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулась його дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину в повному обсязі. 
Звертаючись до суду, позивачка просила визнати дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, який, всупереч вимогам закону, не був нотаріально посвідчений.
Отже, до предмета доказування у цій справі входять не лише факти виконання умов договору та ухилення однієї із сторін від його нотаріального посвідчення, але й дослідження відповідності такого договору загальним вимогам чинності правочину.
       Відовідно до ч. 1 ст.81 ЗК України ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:
а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;
б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;
в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;
г) прийняття спадщини;
ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка належала ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Первомайською РДА 21 листопада 1996 року.         
Даних про те, що зазначена земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі матеріали справи не містять. 
Разом з тим, ч. 1 ст. 79-1 ЗК України ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Частиною 9 та  статті 79-1 ЗК України, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Отже спірна земельна ділянка не була  зареєстрована  у Державному земельному кадастрі, а тому й не могла бути об`єктом цивільних прав за договором купівлі продажу до внесення інформації про неї до Державному земельного кадастру.
За таких обставин, укладений в письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки не відповідає загальним вимогам чинного правочину, а тому його не можна визнати дійсним.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги щодо наявності факту безповоротного ухилення від нотаріального посвідчення правочину, укладеного у 2018 році та втрата можливості з будь яких причин його посвідчити, не мають правового значення, оскільки об`єкт договору купівлі-продажу, а саме – земельна ділянка не є сформованою, а тому не може бути предметом договору купівлі-продажу.
З цих же підстав, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги про безпідставну відмову у прийнятті заяви про визнання відповідачем позову 
Оскільки суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з інших підстав, не дослідивши  відповідність такого договору загальним вимогам чинності правочину, то відповідно до п.1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду апеляційної інстанції слід змінити виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд
                                               п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 січня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:         Н.О. Шаманська  

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В. Лівінський

Повний текст постанови складено 29 березня 2024 року