КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи 346/3069/23                                          Головуючий у суді першої інстанції - Марфіна Н.В.
Номер провадження № 22-ц/824/6197/2024                                      Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2024 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач),          Кашперської Т.Ц.,           Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування (регламентної виплати), -
ВСТАНОВИВ:
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування (регламентної виплати), відповідно до якого, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с.47-61), просив стягнути з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України на свою користь 36 125,45 грн - інфляційних втрат, 5 139,45 грн - 3% річних за період з 25 лютого 2022 року по 20 червня 2023 року включно, 70 769,85 грн - пені за період з 28 квітня 2022 року по 20 червня 2023 року включно, а всього 112 034,75 грн за прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати). Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у справі.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 18 липня 2021 року водій ОСОБА_2 керуючи мотоциклом марки «Вайпер 150», державний номерний знак НОМЕР_1 , не переконавшись у безпечності руху, виїхав з другорядної дороги на головну дорогу, де допустив зіткнення з ТЗ марки «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача. За наслідками ДТП позивачу було завдано матеріальних збитків від пошкодження належного йому автомобіля в сумі 256 810 грн. 
Позивачем вказано, що на момент ДТП мотоцикл водія ОСОБА_2 застрахований не був, тому 19 листопада 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування (регламентної виплати). Мінімальний розмір відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих встановлено в сумі 130 000 грн. В позові зазначено, що подану позивачем заяву про здійснення страхового відшкодування відповідач отримав 24 листопада 2022 року, однак не виконав свого обов`язку по виплаті страхового відшкодування, тому позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача 130 000 грн регламентної виплати та пені в сумі 4 416,44 грн. В подальшому, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 червня 2023 року позов задоволено, стягнуто з відповідача 130 000 грн регламентної виплати та пеню в сумі 4 416,44 грн. 
ОСОБА_1 посилається на те, що відповідачем МТСБУ допущене значне прострочення виплати страхового відшкодування (грошового зобов`язання) у зв`язку із чим позивач також зазнав майнових втрат від знецінення коштів і має право на отримання компенсації від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами. Вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування (регламентної виплати) позивачем мотивовано посиланнями на ст.ст.625, 992 ЦК України та ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Крім того, обґрунтовуючи заяву про збільшення розміру позовних вимог позивач послався на те, що 21 червня 2023 року відповідач сплатив грошові кошти в сумі 145 125,46 грн і відповідно позивач збільшив період нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат до 20 червня 2023 року включно.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати за несвоєчасну виплату страхового відшкодування (регламентної виплати) у загальному розмірі 109 554,99 грн. В іншій частині позову - відмовлено.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1097,94 грн. 
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 13 720 грн. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, МТСБУ подало апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що відповідальність страховика, передбачена п.36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч.2 ст.625 ЦК України настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах. Апелянт вважає, що оскільки визначення розміру шкоди відбулося лише з прийняттям постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 08 червня 2023 року по справі №346/1520/22, то неможливо розрахувати розмір шкоди з моменту ДТП. 
В апеляційній скарзі зазначено, що у зв`язку із розглядом справи судом у МТСБУ на підставі абз.4 п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виник обов`язок призупинити розгляд заяви потерпілого ОСОБА_1 . Тому, враховуючи вказані вище положення абз.4 п.36.2 ст.36 Закону, строк на виплату страхового відшкодування припиняється до постановлення судового рішення, що і відбулося у червні 2023 року та на виконання вказаного вище судового рішення /МТСБУ виплатило позивачу страхове відшкодування. 
Апелянт вважає, що обрахунок пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних повинен починатися з моменту постановлення судового рішення до моменту виконання його, а тому вірним періодом слід вважати з 08 червня 2023 року по 22 червня 2023 року.
Враховуючи вищевикладене, МТСБУ просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати, три відсотки річних та пеню за період з 08 червня 2023 року по 22 червня 2023 року. Здійснити розподіл судових витрат.
15 грудня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 - Рогів Т.Р. , відповідно до якого зазначено, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про визначення останнього дня виконання відповідачем свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування перед позивачем й це 22 лютого 2022 року. Таким чином, представник позивача вважає, що суд першої інстанції із застосуванням вимог п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначив кінцевий термін виконання грошового зобов`язання, після якого розпочалося прострочення виплати грошового зобов`язання й суд вирішив справу у відповідності до вимог закону. 
У відзиві також зазначено, що посилання апелянта на правовий висновок, який міститься в постанові Верховного Суду від  21 квітня 2022 року у справі №447/2222/20 є некоректним, оскільки обставини вказаної справи не є релевантними до даної справи №346/3069/23. 
Представник ОСОБА_1 - Рогів Т.Р. звертає увагу апеляційного суду на те, що на час відмови відповідача МТСБУ у здійсненні регламентної виплати позивача, останнім не приймалось рішення про припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо здійснення регламентної виплати на підставі п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і не могло прийматись, оскільки в розпорядженні МТСБУ вже був увесь обсяг необхідних документів, які визначили причини настання страхового випадку і розмір шкоди. В тому числі було наявне кінцеве процесуальне рішення, винесене в рамках кримінального провадження, в якому розслідувалась ДТП, а саме постанова від 31 липня 2021 року, де було встановлено обставини ДТП та вини водія ОСОБА_2 у її настанні. 
Представник позивача вказує, що на час відмови відповідача у здійснення страхової виплати та прострочення виплати грошового зобов`язання, ДТП не була предметом розгляду жодної судової справи. 
Разом із поданим відзивом представник ОСОБА_1 - Рогів Т.Р. зазначила, що позивачем понесені судові витрати по справі на стадії апеляційного розгляду, пов`язані з оплатою правової допомоги, докази чого будуть подані до суду в порядку і строки, визначені ч.8 ст.141 ЦПК України.
Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - Рогів Т.Р. просить апеляційну скаргу МТСБУ залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на стадії апеляційного розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2022 року у справі №346/1520/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 127 400 грн страхового відшкодування (регламентної виплати), а також пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 4328, 11 грн  за період з 25 лютого 2022 року  по 27 квітня 2022 року включно.
У зазначеному рішенні Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2022 року встановлені наступні факти та відповідні їм обставини:
- постановою слідчого слідчого відділення Коломийського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Буджака І.В. від 21 липня 2021 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 18 липня 2021 року за №12021091180000275, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Зі змісту постанови також вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що 18 липня 2021 року близько 03:20 год. ОСОБА_2 , керуючи мотоциклом марки «Viper 150», номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись автодорогою «Н-10» в с. Раківчик Коломийського району Івано-Франківської області, не переконавшись в безпечності руху, виїхав з другорядної дороги на головну дорогу, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Peugeot», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому лівої ноги, закритої черепно-мозкової травми, рваних ран лівої руки. Досудовим розслідуванням встановлено, що в результаті порушення ОСОБА_2 пунктів 1.5., 2.3. "б", "д", 10.1., 12.1. та 16.11. ПДР України сталася вказана ДТП, внаслідок якої він сам отримав тілесні ушкодження;
- відповідно до листа Регіонального сервісного центу ГСЦ МВС в Івано-Франківської області №31/9/10аз-2022 від 16 лютого 2022 року, згідно з Єдиним державним реєстром МВС за ОСОБА_1 з 29 січня 2021 року зареєстровано автомобіль марки «Peugeot», номерний знак НОМЕР_2 . Вказана інформація також підтверджується даними копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (номер документу: НОМЕР_3 );
- Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/8954303 від 29 січня 2021 року (строк дії з 30 січня 2021 року по 29 січня 2022 року), цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 щодо транспортного засобу марки «Peugeot», номерний знак НОМЕР_2 , застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»;
- Відповідно до висновку експерта, складеного 09 лютого 2022 року за результатами експертного автотоварознавчого дослідження №231/232/22-28 судовим експертом Кікерчуком Р.Л., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Peugeot», номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження дорівнює ринковій вартості цього майна станом на 18 липня 2021 року (день вчинення ДТП) та становить 256 810 грн. Відповідно до ремонтної калькуляції №s-231-22-2 від 18 липня 2021 року загальна вартість ремонту з ПДВ становить 727 619,34 грн;
- 19 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявою на виплату страхового відшкодування (здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП), оскільки цивільно - правова відповідальність водія мотоцикла марки «Viper150», номерний знак НОМЕР_1 , не була застрахована;
- Згідно з даними листа №3-01-б/42696 від 25 листопада 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомило позивача, що для подальшого розгляду справи та прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільного-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», необхідно надати документи (копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, полісу ОСЦПВ щодо останнього, постанови суду, яка набрала законної сили, завірену гербовою печаткою, що підтверджує відповідальність іншого учасника скоєння ДТП), після отримання яких МТСБУ повернеться до розгляду питання щодо відшкодування заподіяної шкоди;
- зі змісту заяви від 10 грудня 2021 року на адресу МТСБУ позивач надіслав копії полісу ОСЦПВВНТЗ №АР/8954303 від 29 січня 2021 року щодо автомобіля марки Peugeot, номерний знак НОМЕР_2 ; свідоцтва про реєстрацію вказаного автомобіля з додатку «Дія»; постанови про закриття кримінального провадження від 31 липня 2021 року;
- Відповідно до листа №3-01-б/225 від 05 січня 2022 року позивача повідомлено про те, що для подальшого розгляду справи та рішення щодо виплати страхового відшкодування МТСБУ необхідно надати копію постанови суду, яка набрала законної сили, завірену гербовою печаткою, що підтверджує відповідальність іншого учасника скоєння ДТП;
- 05 січня 2022 року ОСОБА_1 у відповідь на вищевказаний лист повідомив МТСБУ про наявність в розпорядженні останнього (в матеріалах страхової справи №81398) копії постанови про закриття кримінального провадження від 31 липня 2021 року, в якій встановлено обставини ДТП та вина водія мотоцикла марки «Viper 150», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 в порушенні п.п. 1.5., 2.3. "б", "д", 10.1., 12.1. та 16.11. ПДР України, що перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з даною ДТП, та, відповідно, наявні всі, передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», документи для виплати страхового відшкодування;
- Згідно з даними листа №3-01б/709 від 11 січня 2022 року МТСБУ повідомило позивача про те, що проаналізувавши документи, наявні в матеріалах справи, МТСБУ не може встановити, що такі значні пошкодження вищезазначеного транспортного засобу ОСОБА_1 були отримані внаслідок зіткнення з мотоциклом марки «Viper150», номерний знак НОМЕР_1 . МТСБУ направило запит до Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про надання процесуальних документів по вищезазначеній ДТП, але запитувані документи не надходили, тому МТСБУ не може прийняти рішення щодо виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих. У разі наявності копій схеми місця ДТП, протоколу про адміністративне правопорушення, фото з місця ДТП, представник МТСБУ просить надати їх для прискорення процесу врегулювання. Після отримання відповідних документів МТСБУ повернеться до розгляду питання щодо відшкодування заподіяної шкоди;
- В роздруківці інформації з кабінету потерпілого ОСОБА_1 - регламентні виплати МТСБУ від 26 листопада 2021 року та 29 грудня 2021 року відображено повідомлення щодо статусу справи та про приєднання до матеріалів справи нових документів (файлів, прикріплених до справи) щодо ДТП, яка мала місце 18 липня 2021 року, в якій, в тому числі, відображено інформацію щодо заяви на відшкодування шкоди, дата завантаження - 24 листопада 2021 року;
- МТСБУ згідно зі ст. 41 Закону № 1961-IV зобов`язане відшкодувати шкоду за пошкодження транспортного засобу позивача, на умовах визначених законом, оскільки водій мотоцикла марки "Viper150", номерний знак « НОМЕР_1 » ОСОБА_2 не застрахував цивільно-правову відповідальність;
- Вина ОСОБА_2 доведена постановою про закриття кримінального провадження від 31.07.2021 року, в якій встановлено, що у результаті порушення ОСОБА_2 пунктів 1.5., 2.3. "б", "д", 10.1., 12.1. та 16.11. ПДР України сталася дорожньо-транспортна пригода;
- Позивач надав МТСБУ копію постанови про закриття кримінального провадження від 31 липня 2021 року, однак, МТСБУ безпідставно своїми листами від 05 січня 2022 року та 11 січня 2022 року фактично відмовило позивачу у виплаті страхової виплати, пославшись на те, що не може встановити, що такі значні пошкодження вищезазначеного транспортного засобу ОСОБА_1 були отримані внаслідок зіткнення з вказаним мотоциклом, а також необхідності надання ним документу на підтвердження вини іншого учасника ДТП. Отже, МТСБУ не визнало право позивача на отримання страхової виплати та незаконно, всупереч ст. 35 Закону № 1961-IV, відмовило позивачу у здійсненні страхової виплати;
- Оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення страхового відшкодування 19 листопада 2021 року, яка ним була отримана 24 листопада 2021 року, то обов`язок з прийняття відповідного рішення та здійснення страхової виплати виник у відповідача 25 лютого 2022 року, тобто після спливу 90 днів з дня отримання вказаної заяви.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 червня 2023 року у справі №346/1520/22 позов ОСОБА_1 задоволений, стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування (регламентну виплату) в сумі 130 000 грн та пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 25 лютого по 27 квітня 2022 року в сумі 4416, 44 грн
У постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 08 червня 2023 року по справі №346/1520/22 зазначено наступне:
- МТСБУ має відшкодувати позивачеві завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду в розмірі, що не перебільшує 130 000 грн;
- Оскільки розмір матеріальної шкоди в цьому випадку перевищує (256 810 грн - 3 629 грн 20 коп. = 253 180 грн 80 коп.) ліміт відповідальності страховика (МТСБУ), апеляційний суд вважає, що на користь позивача за рахунок відповідача у відшкодування матеріальної шкоди необхідно стягнути 130 000 грн;
- З висновками суду про необхідність зменшення розміру страхового відшкодування (регламентної виплати) на суму франшизи погодитися не можна, оскільки згідно із п. 12.1 ст. 12 Закону № 1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Як було встановлено такий договір особою, винною в настанні дорожньо-транспортної пригоди, не укладався. Відтак рішення суду необхідно скасувати та позовні вимоги в цій частині задовольнити повністю;
- Оскільки позивач звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування 24 листопада 2021 року, а відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, страховик не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, останній день виконання зобов`язання минув 22 лютого 2022 року;
- Звертаючись до суду із позовом, позивач просив стягнути пеню за період з 25 лютого по 27 квітня 2022 року розмір якої становить 4 416, 44 грн виходячи з 62 днів прострочення, розміру заборгованості у 130 000 грн та облікової ставки НБУ у зазначений період, яка дорівнює 10;
- Оскільки цей розрахунок відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону, позовні вимоги в цій частині також необхідно задовольнити повністю.
З матеріалів справи також встановлено, що 21 червня 2023 року відповідач по справі МТСБУ здійснив виплату коштів на користь позивача в сумі 145 125,46 грн, що підтверджується копією банківської квитанції №972401 від 21 червня 2023 року (а.с.56).
Суд першої інстанції, часткового задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , мотивував своє рішення тим, що позивач має право на отримання від відповідача пені за період з 28 квітня 2022 року по 08 червня 2023 року, тобто з наступного дня кінцевого терміну, визначеного постановою Івано-Франківського апеляційного суду, до дня ухвалення постанови Івано-Франківського апеляційного суду, оскільки з цього часу до часу фактичного виконання рішення суду (21 червня 2023 року) правовідносини сторін трансформуються у правове поняття «невиконання рішення суду», тому пеня за невчасну виплату страхового відшкодування не може нараховуватись, а таких підстав як стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України за невиконання рішення суду в період з 08 червня 2023 року по 21 червня 2023 року позовна заява не містить. Районний суд також вказав, що за період з 28 квітня 2022 року по 08 червня 2023 року сума пені становить 68 632, 88 грн.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідності до положень ст. 625 ЦК України позивач має право на отримання від відповідача 3% річних та інфляційних втрат починаючи із кінцевого часу, коли відповідач мав виконати свій обов`язок по виплаті страхового відшкодування з 25 лютого 2022 року по 08 червня 2023 року (день ухвалення постанови суду апеляційної інстанції), з причин, які описані судом вище щодо трансформації правовідносин сторін у правове поняття «невиконання рішення суду». Вказано, що за період з 25 лютого 2022 року по 08 червня 2023 року сума 3% становить 5011, 23 грн та інфляційні втрати дорівнюють 35 910, 88 грн.
Усього до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають грошові кошти в сумі 109 554,99 грн (68632,88 грн + 5011,23 грн + 35910,88 грн).
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні також зазначив, що в даному випадку положення п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не підлягають застосуванню, оскільки Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області та Апеляційним судом Івано-Франківської області розглядалась не дорожньо-транспортна пригода, а спір щодо стягнення не сплаченої регламентної виплати та пені за невчасну її сплату.
Апеляційний суд не може повністю погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.
Відповідно до положень ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.
Саме до таких грошових зобов`язань належить правовідносини між позивачем та відповідачем, які базуються на положеннях Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відносини у сфері обов`язкового страхування відповідальності регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Статтею 4 Закону № 1961-IV передбачено, що суб`єктами обов`язкового страхування відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до положень пункту 39.1 статті 39 Закону № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно пункту 41. ст.41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Положеннями статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:
у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;
у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.
Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
Згідно із статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Тобто відповідальність страховика (МТСБУ), передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах. 
Пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 липня 2023 року у справі № 910/16820/21 (провадження № 12-44гс22) зазначено, що «Положення Закону № 1961-IV не містять правових підстав покладення на МТСБУ такого ж обсягу зобов`язань за договорами страхування, який мав страховик, що ліквідований, та який набуває правонаступник у разі здійснення правонаступництва відповідно до пункту 20.1 статті 20 Закону № 1961-IV, а отже, і правових підстав відповідальності МТСБУ за неналежно виконаними / невиконаними цим страховиком зобов`язаннями у вигляді нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України. МТСБУ лише здійснює відшкодування шкоди за зобов`язаннями страховика із відшкодування шкоди за договорами страхування відповідальності, для виплати за якими у страховика, що ліквідується за рішенням уповноважених законом органів, недостатньо коштів / майна, отже, лише гарантує отримання відшкодування постраждалою особою (потерпілим) та не несе відповідальності за прострочення виконання страховиком, а не МТСБУ, грошового зобов`язання з виплати відшкодування. Натомість, у разі прострочення виконання МТСБУ грошового зобов`язання зі здійснення регламентної виплати у нього виникає передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат та три проценти річних від простроченої суми».
Дослідивши матеріали справи апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені, проте судом було невірно обраховано період, за який підлягають до стягнення вказані грошові кошти.
Так, апеляційний суд звертає увагу, що згідно пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
Вказані положення закону свідчать про те, що перебіг строку виплати для МТСБУ припиняється у випадку розгляду дорожньо-транспортної пригоди в цивільній справі зокрема. 
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що період, під час якого розглядалась цивільна справа №346/1520/22 щодо стягнення з МТСБУ на користь позивача по справі ОСОБА_1 розміру страхового відшкодування, а також пені за прострочення виплати страхового відшкодування, не входить до періоду, за який підлягають до стягнення три відсотки річних та інфляційні втрати, пеня в даній справі.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 має право на стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 25 лютого 2022 року по 27 квітня 2022 року, а також за період з 09 червня 2023 року по 20 червня 2023 року, а також пені за період з 09 червня 2023 року по 20 червня 2023 року.
Сума боргу відповідача перед позивачем становить 130 000 грн.
Розрахунок інфляційних збитків здійснюється за формулою:
За  період з 01.03.2022 року по 27.04.2022 року індексація на суму 130 000,00 грн. ([Сукупний індекс інфляції] = 104,50% ? 103,10% = 107,740% (за період Березень 2022, Квітень 2022) [Інфляційні нарахування] = 130 000,00 грн. (сума боргу) ? 107,740% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 130 000,00 грн. (сума боргу) = 10 061,35 грн. 
За період з 25 лютого 2022 року по 27 квітня 2022 року розмір інфляційних збитків становить - 10 061,35 грн.
У період з 09.06.2023 року по 20.06.2023 року індексація на суму 130 000,00 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 100,80% = 100,800% (за період Червень 2023)
[Інфляційні нарахування] = 130 000,00 грн. (сума боргу) ? 100,800% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 130 000,00 грн. (сума боргу) = 1 040,00 грн.
За період з 09 червня 2023 року по 20 червня 2023 року розмір інфляційних збитків становить - 1 040 грн.
Формула розрахунку трьох відсотків річних:
Період розрахунку: з 25.02.2022 року по 27.04.2022 року - 62 дні
[Проценти] = 130 000,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 62 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 662,47 грн. За період з 25 лютого 2022 року по 27 квітня 2022 року розмір трьох відсотків річних становить - 662,47 грн.
Період розрахунку: з 09.06.2023 року по 20.06.2023 року - 12 днів
[Проценти] = 130 000,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 12 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 128,22 грн. За період з 09 червня 2023 року по 20 червня 2023 року розмір трьох відсотків річних становить - 128,22 грн.
Щодо розрахунку пені, яка підлягає до стягнення за період з 09 червня 2023 року по 20 червня 2023 року, то остання сплачується з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
В період часу з 09 червня 2023 року по 20 червня 2023 року облікова ставка Національного банку України становила 25 процентів. Вказаний період нараховує 12 днів.
 130 000,00 грн (сума боргу) ? 50,000% (розрахункова ставка - подвійна ставка НБУ) / 100% ? 12 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 2 136,99 грн.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
МТСБУ в поданій апеляційній скарзі просило здійснити розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції представляв адвокат Рогів Т.Р., що підтверджується копією ордеру серії АТ №1044058 від 09 червня 2023 року (а.с.17).
Крім того, на підтвердження своїх повноважень Рогів Т.Р. надала також копію Договору №01-06/23про надання правової допомоги від 08 червня 2023 року, укладеного з ОСОБА_1 , відповідно до положень якого адвокат зобов`язується надати правову допомогу в справі за позовом ОСОБА_1 до МТСБУ про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування (регламентної виплати) (а.с.16).
Відповідно до положень п.4.1 Договору сторони узгодили, що вартість послуг адвоката за даним договором встановлюється у фіксованому розмірі в сумі 14 000 грн.
Відповідно до положень п.4.3 Договору клієнт здійснює 100% оплату вартості послуг в готівковому чи безготівковому порядку шляхом перерахування клієнтом визначеної суми на розрахунковий рахунок адвоката.
В матеріалах справи міститься також копія свідоцтва Рогів Т.Р. про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001291 (а.с.18).
Позивач також було надано квитанцію №1379659 від 09 червня 2023 року про оплату послуг адвоката на суму 14 000 грн (а.с.18а).
Позивач по справі просив стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані із правничою допомогою у розмірі 14 000 грн, а також сплачений судовий збір.
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що інтереси відповідача по справі МТСБУ в суді першої та апеляційної інстанції представляє адвокат Гусєв П.В., що підтверджується копію довіреності від 06 грудня 2022 року (а.с.33).
Представником Гусєвим П.В. також було надано копію посвідчення адвоката України та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №11030/10 (а.с.34).
Також в матеріалах справи міститься копія Договору №4.1/12-10/2021 про надання послуг у сфері права від 12 жовтня 2021 року, який укладено між МТСБУ та АО «ІНС.ЛОУ ГРУП», Додаткова угода від 11 грудня 2021 року до Договору №4.1/12-10/2021 про надання послуг у сфері права від 12 жовтня 2021 року (а.с.35-41).
У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача просив стягнути з позивача на користь відповідача 2 000 грн судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року було стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1097,94 грн, а також судові витрати пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 13 720 грн.
Крім того, додатковим рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2023 року заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ судові витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 40 грн (а.с.83-86).
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства»).
Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»)
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
У статті 133 ЦПК України перелічено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Апеляційний суд враховує, що додатковим рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2023 року заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ судові витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 40 грн (а.с.83-86).
Вказане додаткове судове рішення учасниками справи оскаржено не було.
Проте, за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також не вирішення окремих процесуальних питань, зокрема, розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.
Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.
У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Вказані правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 462/5606/20 (провадження № 61-3157св22).
Таким чином додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2023 року є невід`ємною частиною рішення цього ж суду від 11 вересня 2023 року та не може існувати окремо від нього.
Враховуючи, що апеляційний суд доходить висновку про скасування рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року та ухвалення нового судового рішення, а також до перерозподілу судових витрат, то вказане додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2023 року втрачає свою законну силу.
Оскільки за результатами апеляційного розгляду апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 на суму 14 029,03 грн, що становить 12,5% від загального розміру позовних вимог (112 034,75 грн), а також що свідчить про обґрунтованість поданої апеляційної скарги відповідача  МТСБУ на 87,48%, то до стягнення підлягають судові витрати пропорційно до задоволених вимог.
З матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути судові витрати, які він поніс в суді першої інстанції на правову допомогу у розмірі 14 000 грн, а в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000 грн.
Враховуючи, що обґрунтованими визнано позовні вимоги на 12,5%, то з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2 375 грн (1 750 грн - судові витрати в суді першої інстанції (12,5% від 14 000 грн) + 625 грн - судові витрати в суді апеляційної інстанції (12,5% від 5 000 грн).
В частині вирішення питання судового збору, то оскільки за подачу позовної заяви судовий збір становить 1 120,35 грн, а позовні вимоги є обґрунтованими на 12,5%, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 140 грн.
Загальний розмір судовий витрат, які підлягають до стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_1 становить 2 515 грн.
Щодо понесених судових витрат відповідачем, то враховуючи, що апеляційна скарга фактично задоволена на 87,48%, то з позивача на користь відповідача підлягають до стягнення судові витрати, понесені відповідачем по справі в суді першої інстанції у розмірі 1 749,60 грн (87,48% від 2 000 грн).
За подачу апеляційної скарги МТСБУ сплатило судовий збір у розмірі 1 680,52 грн, а тому з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 470,11 грн (87,48% від 1 680,52 грн). 
Загальний розмір судовий витрат, які підлягають до стягнення з ОСОБА_1 на користь МТСБУ становить 3 219,71 грн.
Враховуючи взаємозалік судових витрат, з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення сума судових витрат у розмірі 704,71 грн.
Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (ЄДРПОУ 21647131, 02154, м. Київ, бул. Русанівський, 8) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати за несвоєчасну виплату страхового відшкодування (регламентної виплати) у загальному розмірі 14 029,03 грн (чотирнадцять тисяч двадцять дев`ять гривень три копійки).
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (ЄДРПОУ 21647131, 02154, м. Київ, бул. Русанівський, 8) понесені судові витрати в розмірі 704,71 грн (сімсот чотири гривні сімдесят одну копійку).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
Текст постанови складено 31 січня 2024 року.
 
Судді : 
 
              _______________                ________________                 ______________
               М.А.Яворський                 Т.Ц.Кашперська                   В.О.Фінагеєв