ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 лютого 2024 року
м. Київ
справа № 297/1948/21
провадження № 51-3645 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                                     ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
захисника (у режимі відеоконференції)                    ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2022 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021070000000139 від 06 травня 2021 року, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Виноградів Берегівського району Закарпатської області, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Берегівський районний суд Закарпатської області вироком від 15 листопада 2022 року визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
За вироком суду ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із невстановленими слідством особами, умисно, при невстановлених слідством обставинах, часі та місці, підшукали для незаконного переправлення через державний кордон України групу іноземних громадян в кількості двох осіб, а саме: Awad Rafied Imad (громадянство держави Палестини), Ismail ІНФОРМАЦІЯ_2 (громадянство держави Палестина), які мали на меті незаконно перетнути державний кордон України.
Після чого, 19 грудня 2020 року з метою подальшого незаконного переправлення вказаних осіб через кодон, ОСОБА_7 при невстановлених слідством обставинах та місці поселив громадян ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою укриття від виявлення правоохоронними органами та подальшого незаконного переправлення через державний кордон.
23 грудня 2020 року о 03:00 годині ОСОБА_7 разом з невстановленою слідством особою, використовуючи та керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2121», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , забрали з невстановленого місця проживання громадян ІНФОРМАЦІЯ_2 , помістили їх на задньому сидінні вказаного автомобіля, після чого перевезли їх до державного українсько-угорського кордону, що у с. Горонглаб, Берегівський район, Закарпатська область.
У подальшому ОСОБА_7 вказаних двох громадян Палестини передав невстановленій особі, який діючи умисно, на виконання відведеної йому ролі - провідника, провів у пішому порядку вказаних іноземців через державний кордон України на територію Республіки Угорщина.
Однак, ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа довести свій злочинний умисел на незаконне переправлення вказаних двох громадян Палестини через кордон України до Федеративної Республіки Німеччини не змогли з причин, які не залежали від їх волі, оскільки, 23 грудня 2020 року о 16 годині 00 хвилин, на околиці населеного пункту Тисакеречень, Республіка Угорщина, на відстані 8  -  10  км від державного кордону, громадяни Палестини Awad Rafied Imad та Ismail Amer Adel були затримані співробітникам правоохоронних органів Республіки Угорщина, в результаті чого було попереджено протиправну діяльність вказаної групи осіб, спрямовану на сприяння незаконного переправлення осіб через Державний кордон України до країн Європейського Союзу.
Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 30 серпня 2023 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.
Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження просить скасувати судові рішення і закрити провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).
На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що:
·                    винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведена поза розумним сумнівом;
·                    в обвинувальному акті та судових рішеннях не вказано яке саме діяння з перелічених у ч. 2 ст. 332 КК України інкримінується ОСОБА_7 , що порушує його право на захист;
·                    суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення;
·                    матеріали справи не містять документів, які підтверджують факт отримання наданих суду доказів в межах саме цього кримінального провадження;
·                    протоколи впізнання особи та речей складені з порушенням вимог КПК України та є недопустимими доказами;
·                    показання свідків, які були допитані в порядку ст. 225 КПК України, є також недопустимими доказами; 
·                    порушено право ОСОБА_7 як підозрюваного на перехресний допит свідків;
·                    поза увагою судів залишилися матеріали, додані до клопотань органів досудового розслідування про допит вказаних свідків слідчим суддею;
·                    ім`я особи, яку засуджений за обвинувальним актом переправляв через кордон, не є ідентичним імені особи, яку допитував місцевий суд;
·                    стороні захисту не відкривалися матеріали досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України; 
·                    місцевий суд безпідставно відмовив стороні захисту у задоволенні клопотання про ознайомлення з оригіналами доказів, на що увагу апеляційний суд також не звернув та доводи сторони захисту в цій частині залишив без відповіді;
·                    апеляційний суд в порушення ст. 404 КПК України відмовив у задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів;
·                    суд позбавив засудженого можливості та права на останнє слово;
·                    суди не врахували практику Верховного Суду;
·                    судові рішення ухвалені з порушенням ст. 94 КПК України, є невмотивованими та не відповідають приписам ст. 370 КПК України.
Заперечень на вказану касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення касаційної скарги, просив судові рішення залишити без зміни. 
 
Захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу засудженого, просив скасувати оскаржувані судові рішення та закрити кримінальне провадження у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в  оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи  іншого доказу.
При цьому ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За правилами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства. Проте, на думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції при постановленні ухвали зазначених вимог закону не дотримався.
Як вбачається з матеріалів справи, місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.
При цьому суди у своїх рішеннях зазначили, що кваліфікація дій ОСОБА_7 визначена вірно, а саме як організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинені щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб.
Разом з тим, за положеннями ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, зокрема, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, у першу чергу повинен вирішити питання, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винуватий обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
За положеннями ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
При цьому суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що правильна, чітка і конкретна кваліфікація інкримінованого кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Колегія суддів зауважує, що при визнанні особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, суд має чітко та конкретно (безальтернативно) визначити які саме дії відповідно до кримінального закону України цій особі інкримінуються. Крім того, суди не вказали у яких саме діях виразилися: - організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, - керівництво такими діями, 
- сприяння їх вчиненню та якими саме порадами, вказівками, наданням засобів, усуненням перешкод.
Мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації кримінального правопорушення полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння та ознак кримінального правопорушення, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, й у формулюванні висновку про їх відповідність. За своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень є встановленням на підставі доведеного кримінальними процесуальними засобами факту вчинення особою (суб`єктом кримінального правопорушення) конкретного акту поведінки у формі дії чи бездіяльності та його наслідків, точної відповідності ознак вчиненого діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними кримінально-правовими нормами у статтях КК України. Склад кримінального правопорушення є системою необхідних і достатніх юридичних ознак, непідтвердження хоча б однієї з яких виключає кримінальну відповідальність особи через відсутність підстави для такої.
З огляду на вищевказане, як убачається з оскаржуваних рішень, суди допустились нечіткого та неконкретного визначення у вироку дій відповідно до статті КК України, у яких ОСОБА_7 визнаний винуватим, що ставить під сумнів законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень.
За таких обставин ухвала апеляційного суду не може вважатися законною й обґрунтованою, а допущені цим судом порушення вимог кримінального процесуального закону відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, тобто такими, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Ураховуючи зазначене, ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, а тому підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст.  438 цього Кодексу з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
З огляду на наявність вищезазначених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не вбачає підстав для надання оцінки іншим доводам, викладеним у касаційній скарзі, і вважає, що з урахуванням вимог, заявлених в касаційній скарзі засудженим, зазначені недоліки може виправити суд апеляційної інстанції при новому розгляді кримінального провадження.
Під час нового розгляду справи апеляційному суду слід врахувати наведене, ретельно, використовуючи усі процесуальні можливості, здійснити перевірку усіх доводів засудженого та його захисника, після чого з урахуванням усіх обставин і вимог кримінального процесуального закону, ухвалити законне, обґрунтоване, належним чином вмотивоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434,436, 438, 441,442  КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                            ОСОБА_3