Справа № 442/1199/22                                Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М. 
Провадження № 22-ц/811/1989/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       16 січня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.
з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Дрогобицької міської ради Сенців М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дрогобицької міської ради на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2023 року в складі судді Грицай М.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до Дрогобицької міської ради, ОСОБА_3 про визнання протиправними та часткове скасування рішень Дрогобицької міської ради Львівської області, зобов`язання вчинити певні дії,-
встановив:

У лютому 2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідачів Дрогобицької міської ради, ОСОБА_3 про визнання протиправними та часткове скасування рішень Дрогобицької міської ради Львівської області, зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позову покликався на те, що на оспорюваній земельній ділянці уже декілька десятиліть розташована допоміжна господарська споруда – належний йому сарай загальною площею 19,2 кв.м., що збудований родичами позивача. Земельна ділянка огороджена ним металевою сіткою, також на ній знаходяться висаджені різні фруктові та інші дерева, кущі. Дана земельна ділянка доглядається ним та підтримується у належному стані. З метою узаконення прав на оспорювальну земельну ділянку, 27 квітня 2018 року за вхідним №07/К-1865 подав до Дрогобицької міської ради Львівської області заяву про надання згоди на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв.м. для ведення садівництва, що розташована на АДРЕСА_1 , для подальшої передачі цієї земельної ділянки у його безоплатну власність. 
Однак, лише через календарний рік з дня подання вищевказаної заяви отримав відповідь, де його повідомили, що йому відмовлено у задоволенні прохання згідно рішення Дрогобицької міської ради Львівської області №1736 від 23.04.2019. 
Надалі, у зв`язку із тривалим перебуванням за межами України, лише 03 лютого 2021 року позивач повторно подав заяву до Дрогобицької міської ради з проханням надати згоду на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв.м. для ведення садівництва, що розташована на АДРЕСА_1 , для подальшої передачі цієї земельної ділянки у його безоплатну власність. 
Проте, знову з порушенням строку розгляду та без жодного обґрунтування, позивачу відмовлено у наданні відповідного дозволу. 
Крім того, за усною інформацією йому стало відомо, що відповідний дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку отримав відповідач ОСОБА_3 
01 лютого 2021 року позивач подав до Дрогобицької міської ради запит на публічну інформацію, у відповідь на який рада надала копію рішення сесії Дрогобицької міської ради Львівської області №256 від 12.03.2021 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд». 
Вважає, що вказане рішення прийняте з порушенням законодавства та порушує його конституційні права щодо надання йому у власність земельної ділянки. 
З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив суд:
- визнати незаконним та скасувати пункти 1.42 рішення 50-ї сесії сьомого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №1736 від 23.04.2019, яким відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні його заяви від 27 квітня 2018р. за вхідним М07/К-1865 про надання згоди на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв. метрів для ведення садівництва, що розташована на АДРЕСА_1 , для подальшої передачі цієї земельної ділянки у безоплатну приватну власність заявника;
- визнати незаконним та скасувати пункт 1.64 рішення XIII сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 09.09.2021р. за №586, яким відмовлено ОСОБА_4 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 683,99кв. метри на АДРЕСА_1 та передачі цієї земельної ділянки у приватну власність;
- визнати незаконним та скасувати пункт 1.1 рішення III сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №256 від 12.03.2021р. «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», яким надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 684кв. метрів на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування Житлового будинку, господарських будівель споруд;
- визнати незаконним та скасувати пункт 1.26 рішення Х сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №521 від 08.07.2021 «про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у власність земельних ділянок», яким затверджено матеріали з виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безоплатно у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 684 кв.м. на АДРЕСА_2 з кадастровим номером 4610600000:01:080:0094 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будвель та споруд».
- визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності земельної ділянки площею 684 кв.м. на АДРЕСА_2 облатсі з кадастровим номером 4610600000:01:080:0094 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за відповідачем у справі ОСОБА_3 , номер запису про право в державному реєстрі прав №44463633, вчинений Виконачим комітетом Дрогобицької міської ради Львівської області;
- зобов`язати відповідача Дрогобицьку міську раду Львівської області ЄДРПОУ:04055972 прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 683,99 кв. метри на АДРЕСА_1 з метою подальшої передачі цієї земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 ;
- стягнути із відповідачів солідарно у користь позивача усі судові витрати, понесені за час рзгляду даного позову.
Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2023 року позов ОСОБА_2 до Дрогобицької міської ради Львівської області, ОСОБА_3 про визнання протиправними й часткове скасування рішень Дрогобицької міської ради Львівської області та зобов`язання вчинення певних дій - задоволено.
Визнано незаконним та скасовано пункт 1.42 рішення 50-ї сесії сьомого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №1736 від 23.04.2019, яким відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні його заяви від 27 квітня 2018 року за вхідним №07/К-1865 про надання згоди на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв.м. для ведення садівництва, що розташована на АДРЕСА_1 , для подальшої передачі цієї земельної ділянки у безоплатну приватну власність заявника.
Визнано незаконним та скасовано пункт 1.64 рішення XIII сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 09.09.2021 за №586, яким відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 683,99 кв.м. на АДРЕСА_1 та передачі цієї земельної ділянки у приватну власність.
Визнано незаконним та скасовано пункт 1.1 рішення III сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №256 від 12.03.2021 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», яким надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 684 кв.м. на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Визнано незаконним та скасовано пункт 1.26 рішення Х сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №521 від 08.07.2021 «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у власність земельних ділянок», яким затверджено матеріали з виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безоплатно у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 684 кв.м. на АДРЕСА_2 з кадастровим номером 4610600000:01:080:0094 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію права власності земельної ділянки площею 684 кв.м. на АДРЕСА_2 з кадастровим номером 4610600000:01:080:0094, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за відповідачем у справі ОСОБА_3 , запис про право в державному реєстрі прав за №44463633, вчинений Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради Львівської області.
Зобов`язано Дрогобицьку міську раду Львівської області (ЄДРПОУ 04055972) прийняти рішення про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 683,99 кв.м. на АДРЕСА_1 з метою подальшої передачі цієї земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 .
Стягнуто з Дрогобицької міської ради Львівської області на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 496,20 грн.
Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 496,20 грн.
Рішення оскаржив представник відповідача Дрогобицької міської ради, з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає прийнятим з порушенням норм чинного законодавства, є незаконним, необгрунтованим.
Звертає увагу, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради «Про затвердження проекту містобудівної документації «Детальний план території в районі АДРЕСА_2 » від 18.03.2019 № 99 виконавчим комітетом затверджено проект містобудівної документації в районі АДРЕСА_2 .
Відповідно до вказаного рішення заплановано квартал житлової забудови, розроблено та затверджено детальний план цієї території.
Натомість, у заяві від 27.04.2018 позивач просив надати згоду на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв.м. на АДРЕСА_1 .
Таким чином, земельна ділянка, яку бажав отримати позивач, не могла бути надана йому, оскільки за бажаним місцем розташування земельної ділянки, детальним планом земель для садівництва не передбачено.
Просить врахувати, що підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для садівництва була невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам містобудівної документації, зокрема «Детальному плану території АДРЕСА_2 », оскільки цим детальним планом передбачені земельні ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
В свою чергу, звертає увагу, що заява ОСОБА_5 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку була подана 03.02.2021, а заява ОСОБА_3 28.01.2021, відтак підставою для відмови у задоволенні повторної заяви позивача було те, що спірна земельна ділянка вже передана у приватну власність відповідача 2.
Також, звертає увагу на сталу практику Верховного Суду, за якою реальні законні сподівання на оформлення права власності на земельну ділянку в особи виникають не після отримання проекту у порядку ст. 186-1 ЗК України, а саме з моменту звернення до відповідного органу виконавчої влади, чи органу місцевого самоврядування із проханням затвердити погоджений проект землеустрою та передання земельної ділянки у власність, оскільки до цього мопменту особа повинна усвідомлювати, що земельна ділянка може бути надана у власність іншій особі.
Натомість, позивач не спростував того факту, що проект землеустрою на його замовлення не виготовлявся і на затвердження не був поданий, а тому в нього не могли виникнути реальні законні сподівання на оформлення права власності, а відтак він повинен був розуміти, що земельна ділянка може бути надана у власність іншій особі.
Таким чином, навіть після скасування судом права власності відповідача 2 на спірну земельну ділянку, не вказує на те, що саме позивач у справі матиме виключне право на відповідну земельну ділянку, оскільки він лише може отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою, при цьому таке рішення не є правовстановлюючим документом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.
Крім цього, звертає увагу, що оскаржуваним рішення суду першої інстанції скасовано рішення міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_3 .
Однак, таке рішення міської ради не є нормативним актом суб`єкта владних повноважень, а є актом індивідуальної дії, який вичерпує свою дію внаслідок виконання.
При цьому, право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої таке прийняте, або яке безпосередньо стосується прав, свобод та інтересів цієї особи, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 20.02.2019 у справі № 522/3665/17.
Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2023 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
25 вересня 2023 року позивачем ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому просить скаргу апелянта залишити без задволення, а оскаржуване судове рішення без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_6 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника позивача ОСОБА_1 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, 
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги суд першої інстанції врахував, що на відміну від ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_2 першим подав належно оформлену заяву про надання згоди на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв.м. для ведення садівництва, що розташована на АДРЕСА_1 , для подальшої передачі цієї земельної ділянки у його безоплатну приватну власність, то відповідно, він першим отримав легітимні сподівання та правомірні очікування на законне завершення такої процедури - прийняття органом місцевого самоврядування рішення про надання згоди на виготовлення проекту землеустрою та в подальшому затвердження такого проекту та надання йому спірної земельної ділянки  у власність.
Водночас, Дрогобицька міська рада Львівської області фактично надала необґрунтовану перевагу у відведенні земельної ділянки іншій особі, заява якої була зареєстрована пізніше заяви ОСОБА_2 . При цьому, законних перешкод для відмови у наданні згоди на виготовлення проекту землеустрою судом не встановлено.
Враховуючи вищезазначене, суд прийшов переконання, що відповідачем у справі було порушено порядок надання земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації, що обумовило незаконність рішення щодо відведення земельної ділянки на ім`я ОСОБА_3 та призвело до настання несприятливих наслідків для прав, свобод та законних інтересів ОСОБА_2 , зокрема, позбавлення права позивача на завершення процедури відведення земельної ділянки.
Враховуючи матеріали справи та дослідженні судом докази, колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду виходячи із такого.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.
Судом встановлено, що позивач  ОСОБА_2 27 квітня 2018 року за вхідним №07/К-1865 подав до Дрогобицької міської ради Львівської області заяву про надання згоди на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв.м. для ведення садівництва, що розташована на АДРЕСА_1 , для подальшої передачі цієї земельної ділянки у його безоплатну приватну власність.
З довідки №1031 від 04.06.2019, виданої КП ЛОР "Дрогобицьке МБТІ та ЕО" ОСОБА_2 , а також технічної документації вбачається, що на АДРЕСА_1 розташований сарай, загальною площею 19.2 кв.м. (фундамент - бетон, стіни - цегла), позначений на схемі розташування будівлі літ. "Б", який, згідно з даними станом на 31.12.2012, не зареєстрований.
Відповідно до п. 1.42 рішення Дрогобицької міської ради Львівської області від 23 квітня 2019 року №1736 відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв.м. на АДРЕСА_1 для індивідуального садівництва, при цьому обґрунтування відмови не зазначено.
Вказане рішення в частині відмови ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позивач оскаржив звертаючись із відповідною позовною заявою до Львівського окружного адміністративного суду.
За клопотанням представника відповідача Дрогобицької міської ради Львівської області, ухвалою від 23 грудня 2019 року Львівським окружним адміністративним судом закрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Дрогобицької міської ради Львівської області про скасування рішення, визнання права власності на земельну ділянку. 
25.01.2021 позивач уклав з ФОП ОСОБА_7 договір з виготовлення плану території земельної ділянки на АДРЕСА_1 .
03 лютого 2021 року за вхідним №07/К-612 позивач ОСОБА_2 повторно подав до Дрогобицької міської ради Львівської області заяву, згідно якої просив надати йому згоду на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 683,99 кв.м. на АДРЕСА_1 та передати цю земельну ділянку у його приватну власність.
На засіданні ХIII сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради рішенням від 09.09.2021 за №586, пунктом 1.64 цього рішення, позивачу ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 684 кв. метри на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
01 лютого 2022 року позивач звернувся до Дрогобицької міської ради Львівської області із запитом на публічну інформацію. 
У відповідь отримав із Дрогобицької міської ради Львівської області листа № 3-17/983 від 03.02.2022 разом із доданою до цієї відповіді копією рішення сесії Дрогобицької міської ради Львівської області № 256 від 12.03.2021 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд».
З п.1.1 рішення ІІІ сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №256 від 12.03.2021 вбачається, що відповідачу ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 684 кв. метри на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Звертаючись із позовними вимогами ОСОБА_2 покликався на те, що на земельній ділянці, яка є предметом спору, уже декілька десятиліть розташована допоміжна господарська споруда – належний йому сарай загальною площею 19,2 кв.м., що збудований родичами позивача. Земельна ділянка огороджена ним металевою сіткою, також на ній знаходяться висаджені різні фруктові та інші дерева, кущі. Дана земельна ділянка доглядається ним та підтримується у належному стані. Позивач вважає, що йому з порушенням строку розгляду звернення, а також безпідставно відмовлено у задоволенні його заяви рішенням Дрогобицької міської ради Львівської області №1736 від 23.04.2019. 
Надалі, позивач 03 лютого 2021 року повторно подав заяву до Дрогобицької міської ради з проханням надати згоду на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв.м. для ведення садівництва, що розташована на АДРЕСА_1 , для подальшої передачі цієї земельної ділянки у його безоплатну власність, однак знову з порушенням строку розгляду та без жодного обґрунтування, позивачу відмовлено у наданні відповідного дозволу. 
Крім того, за усною інформацією йому стало відомо, що відповідний дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку отримав відповідач ОСОБА_3 
01 лютого 2021 року позивач подав до Дрогобицької міської ради запит на публічну інформацію, у відповідь на який рада надала копію рішення сесії Дрогобицької міської ради Львівської області №256 від 12.03.2021 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд». 
Вважає, що рішення Дрогобицької міської ради Львівської області №256 від 12.03.2021, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських прийняте з порушенням законодавства та порушує його конституційні права щодо надання йому у власність земельної ділянки. 
Частиною 1 ст. 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Згідно із ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Частиною 9 статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Відповідно до положень ч. 4-6 ст. 186-1 ЗК України розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (ст.79-1 ЗК Укораїни).
Згідно з правовою позицією Верховного Суду щодо застосування норм права, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №1640/2594/18, системний аналіз норм статей 22, 116, 118 Земельного кодексу України дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:
1) подання зацікавленою особою клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;
2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);
3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 Земельного кодексу України;
4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;
5) подання зацікавленою особою погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.
Так, спеціальним законом, який визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування є ЗУ «Про землеустрій».
Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються лише у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.
У дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись).
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проекту землеустрою тощо (ст. 50 Закону України "Про землеустрій"
Отже, отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або у користування є лише першою стадією у процедурі вирішення питання про передачу земельної ділянки зацікавленій особі.
Надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Такий висновок щодо застосування норм права наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №380/624/16-ц.
Таким чином, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу у подальшому точно визначити об`єкт відведення.
Як встановлено судом, у заяві від 27.04.2018 позивач просив надати згоду на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв.м. на АДРЕСА_1 .
Однак, рішенням Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради «Про затвердження проекту містобудівної документації «Детальний план території в районі АДРЕСА_2 » від 18.03.2019 № 99, затверджено проект містобудівної документації в районі АДРЕСА_2 .
Відповідно до вказаного рішення заплановано квартал житлової забудови, розроблено та затверджено детальний план цієї території.
Відтак, з врахуванням положень ч. 7 ст. 118 ЗК України, за якими підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, Дрогобицька міська рада правомірно рішенням від 23 квітня 2019 року №1736 відмовила ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв.м. на АДРЕСА_1 саме для індивідуального садівництва.
З наведених підстав, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про визнання незаконним та скасування пункту 1.42 рішення 50-ї сесії сьомого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №1736 від 23.04.2019, яким відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні його заяви від 27 квітня 2018 року за вхідним №07/К-1865 про надання згоди на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв.м. для ведення садівництва, що розташована на АДРЕСА_1 , необхідно скасувати з одночасним ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні такої вимоги.
В свою чергу, 03 лютого 2021 року за вхідним №07/К-612 позивач ОСОБА_2 повторно подав до Дрогобицької міської ради Львівської області заяву, згідно якої просив надати йому згоду на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 683,99 кв. метри на АДРЕСА_1 та передати цю земельну ділянку у його приватну власність.
При цьому, п. 1.64 рішення сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради від 09.09.2021 за №586 позивачу ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 684 кв. метри на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
Натомість, згідно із п.1.1 рішення ІІІ сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №256 від 12.03.2021 ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 684 кв. метри на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Суд першої інстанції звернув увагу, що заява на ім`я міського голови щодо надання дозволу на виготовленння проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки датована ОСОБА_3 21.01.2020, при цьому її реєстрацію проведено 28.01.2021, також за висновками суду, останній вперше звернувся до Дрогобицької міської ради значно пізніше, ніж позивач ОСОБА_2 .
Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про визнання незаконним рішення державного органу чи органу місцевого самоврядування, суд повинен встановити невідповідність Конституції або законам України оскаржуваного акта (як змістовно, так і за процедурою прийняття), а також те, що оскаржуване рішення порушує конкретні права особи, яка звернулась до суду.
За правилами частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема, перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проекту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»).
Видача дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає надання згоди власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Відповідно цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому. Затвердження проекту землеустрою щодо відведення ділянки засвідчує згоду власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування) із вибором предмета оренди – земельної ділянки, конкретизованої у проекті землеустрою. Отже, внаслідок зазначених дій майбутніми орендарем та орендодавцем погоджується одна із умов майбутнього договору – земельна ділянка, яка стане предметом оренди. Якщо земельна ділянка сформована, то розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження позбавлені будь-якого сенсу.
Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що невиникнення договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, що на переддоговірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків стосовно одна одної. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і їх не може бути упорядковано у вичерпний перелік. Зокрема, недобросовісну поведінку може становити необґрунтоване припинення переговорів, пропозиція нерозумних умов, які завідомо є неприйнятними для контрагента, вступ у переговори без серйозних намірів (зокрема з метою зірвати укладення договору з третьою особою, наприклад, з конкурентом недобросовісної сторони переговорів), нерозкриття потрібної контрагенту інформації тощо.
Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони.
Можна кваліфікувати як недобросовісну таку поведінку власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проекту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проекту землеустрою та затверджує цей проект щодо іншої особи.
З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проект та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду.
Виходячи з викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо, виходячи з її конкретних обставин.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) звернула увагу на те, що не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка раніше за інших дізналася про існування вільної земельної ділянки і звернулася з відповідною заявою. Такий підхід стимулює використання інсайдерської інформації, що є одним із проявів корупції, а тому є неприпустимим. Тим більше не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу. Такий підхід може створювати підґрунтя для розвитку корупції.
Отже, лише факт звернення особи до компетентного органу з метою реалізації нею свого права на отримання земельної ділянки не підтверджує виникнення у такої особи обґрунтованого права на звернення до суду в разі надання у власність земельної ділянки, на яку вона претендувала, іншій особі. Вирішення питання про передачу особі у власність земельної ділянки має здійснюватися із дотриманням принципів добросовісності та розумності.
Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) сформулювала висновок про те, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.
Водночас у постановах Верховного Суду, зокрема, від 11 листопада
2020 року у справі № 472/1282/17 (провадження № 61-41390св18), від 09 червня 2021 року у справі № 128/1329/18 (провадження № 61-18426св19), від 13 червня 2022 року у справі № 278/2592/20 (провадження № 61-11128св21), від 30 червня 2022 року у справі № 700/305/20 (провадження № 61-4429св21) та від 01 липня 2022 року у справі № 700/309/20 (провадження №61-11769св21), зроблено висновки про те, що за наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених правових норм, першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього не існує законних перешкод.
З врахуванням того, що спірна земельна ділянка сформована на підставі проекту землеустрою, виготовленому ФОП ОСОБА_8 на виконання рішення Дрогобицької міської ради № 256 від 12.03.2021, яким надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 684 кв. метри на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, при цьому, таке рішення міської ради не є нормативним актом суб`єкта владних повноважень, а є актом індивідуальної дії, який вичерпує свою дію внаслідок виконання, відтак скасування такого рішення не є ефективним способом захисту, що відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18).
Що стосується обгрунтування позовних вимог тим, що спірною земельною ділянкою позивач та його родина користуються тривалий час, на ній знаходяться висаджені різні фруктові та інші дерева, кущі, а також на оспорюваній земельній ділянці уже декілька десятиліть розташована допоміжна господарська споруда – належний йому сарай загальною площею 19,2 кв.м., що збудований родичами позивача, колегія суддів звертає увагу, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: з 1 січня 2002 року відповідно до статті 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 року № 1066-VI  «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
В свою чергу, стаття 119 ЗК України, яка урегульовує порядок набуття права на земельну ділянку за давністю користування, не передбачає для осіб, які тривалий час користуються земельною ділянкою, жодних переваг при вирішенні питання про отримання її у власність, так як передача такої земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється у загальному порядку, встановленому Кодексом.
При цьому, до обставин розташованння на спірній земельній ділянці допоміжної господарської споруди, не можуть бути застосовані положеннячинного земельного та цивільного законодавство (статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України), яке імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, оскільки ця господарська будівля є самочинним будівництвом, право власності на яку у встановленому порядку за позивачем або іншою особою не зареєстровано.
Таким чином, за встановленої апеляційним судом відсутності підстав для визнання незаконним та скасування пункту 1.1 рішення III сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №256 від 12.03.2021р., яким надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 684кв. метрів на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд, а також пункту 1.26 рішення Х сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №521 від 08.07.2021, яким затверджено матеріали з виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безоплатно у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 684 кв.м. на АДРЕСА_2 з кадастровим номером 4610600000:01:080:0094 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, висновок суду першої інстанції про задоволення таких вимог є безпідставним, відтак оскаржуване рішення і в цій частині необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні таких вимог.
В свою чергу, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових права на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та обмежень.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.
Підстави для державної реєстрації прав визначені ст. 27 вказаного Закону.
При цьому, підстави для відмови у в державній реєстрації прав визначено у ст. 24 даного Закону.
З врахуванням наведеного, не підлягає до задоволення і вимога позивача про визнати незаконною та скасування державну реєстрацію права власності земельної ділянки площею 684 кв.м. на АДРЕСА_2 облатсі з кадастровим номером 4610600000:01:080:0094 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за відповідачем у справі ОСОБА_3 .
Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин положення ЗК України, що призвело до помилкового ухвалення рішення про задоволення позовних вимог, як наслідок необхідності задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, доводи апеляційних скарги знайшли своє підтвердежння, що свідчить про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду з одночасним ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України 
Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -
постановив:
Апеляційну скаргу Дрогобицької міської ради Львівської області – задовольнити.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2023 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Дрогобицької міської ради, ОСОБА_3 про визнання протиправними та часткове скасування рішень Дрогобицької міської ради Львівської області, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь Дрогобицької міської ради Львівської області 8931 (вісім тисяч дев`ятсот тридцять одну) гривень 60 копійок судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст постанови складений 17 січня 2024 року.

Головуючий:                 А.В. Ніткевич 
Судді:                С.М. Бойко
С.М. Копняк