П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/6259/23	

Перша інстанція: суддя Бойко О.Я.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача–Шляхтицького О.І.,
суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 420/6259/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

          У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
          –          визнати протиправним та скасувати п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2022 №1562 “Про результати службового розслідування за фактом несвоєчасного повернення з лікувального закладу солдатом ОСОБА_2 ”, в частині позбавлення в повному обсязі додаткової винагороди військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за жовтень-листопад 2022 року;
          –          зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному розмірі в період з 12.09.2022 по 05.02.2023 щомісячну доплату у вигляді додаткової винагороди у розмірі до 30 000 грн, передбачену Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 з урахуванням фактично виплачених сум. 
          В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач отримав поранення при безпосередній участі у бойових діях під час артилерійського обстрілу противником в період з 02.09.2022 по 12.09.2022, що надалі потягнуло за собою тривале лікування. Відповідно до чинного законодавства позивач через поранення пов`язане із захистом Батьківщини мав право на отримання збільшеної додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн., а також на період продовжуваного лікування додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн. Проте відповідач протиправно застосував до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді обмеження виплати додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. під час перебування останнього на лікуванні в період з 12.09.2022 по 05.02.2023. Протиправність ненарахування та невиплати винагороди позивач обґрунтовує тим, що зазначений вид дисциплінарного стягнення не передбачений чинним законодавством. 
          Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов в якому заперечував проти позовних вимог, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити. 
          В обґрунтування своїх заперечень зазначав, що впродовж службового розслідування він встановив, що позивач несвоєчасно повернувся без поважних причин до місця дислокації підрозділу після лікування у жовтні - листопаді 2022 року.
          Позбавлення виплати додаткової винагороди за самовільне залишення військової частини, передбачене п.9.4 Доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 та пунктом 5 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260. При цьому відповідач зауважував, що факт самовільного залишення місця служби позивач не оскаржує, наказ командира про результати службового розслідування за цим фактом так само не оскаржувався та не скасований. 
Також відповідач стверджував, що він не виплачував додаткову винагороду позивачу тільки за період самовільного залишення (жовтень-листопад 2022 року). Однак в періоді з 12.09.2022 по 30.09.2022 позивач отримав за поранення грошове забезпечення з розрахунку 100 000 грн. в жовтні, а також за грудень 2022 по лютий 2023 позивач отримував додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 18 жовтня 2023 року по справі № 420/6259/23 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії – відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
– суд першої інстанції залишив поза увагою, що факт вчинення позивачем дисциплінарного правопорушення/накладення дисциплінарного стягнення не може бути підставою для позбавлення позивача права на виплату йому додаткової винагороди, передбаченої саме Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022;
– інші доводи відтворюють зміст позовної заяви.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. 

Обставини справи.

          Як встановлено судом першої інстанції, позивач був призваний на військову службу з 01.03.2022 та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаді стрільця-снайпера 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону.
          Під час проходження служби позивач отримав бойове поранення поблизу населеного пункту Киселівка, Благодатне Херсонської області, що підтверджується довідкою про обставини травми від 28.10.2022 № 6237.
          Внаслідок поранення був евакуйований та госпіталізований до КНН ММР “Міська лікарня швидкої медичної допомоги”, що підтверджується медичною картою стаціонарного хворого №”4371/527.
          У зв`язку з отриманням бойового поранення позивач перебував на лікуванні:
          у період з 02.09.2022 по 05.09.2022 в КНН ММР “Міська лікарня швидкої медичної допомоги”, що підтверджується медичною картою стаціонарного хворого №4371/527;
          у період з 05.09.2022 по 12.09.2022 в КНП “Одеський регіональний клінічний протипухлинний ЦЕ ООР”, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №21306/22;
          у період з 11.10.2022 по 19.10.2022, що підтверджується випискою № 1560 із медичної карти стаціонарного хворого;
          у період з 20.10.2022 по 06.11.2022, що підтверджується довідкою, виданою Кодимською поліклінікою;
          у період з 16.11.2022 по 05.12.2022, що підтверджується виписним епікризом Клінічного санаторія “Аркадія” ДПСУ;
          у період з 08.12.2022 по 16.12.2022, що підтверджується випискою №22859 із медичної карти стаціонарного хворого;
          у період з 16.12.2022 по 26.12.2022, що підтверджується випискою із медичної карти №7359 стаціонарного хворого;
          у період з 26.12.2022 по 05.01.2023, що підтверджується витягом з медичної карти №7639 стаціонарного хворого; 
          у період з 05.01.2023 по 05.02.2023, що підтверджується медичною картою стаціонарного хворого №21 та свідоцтвом про хворобу від 03.02.2023 №581.
          Відповідно до довідки ВЛК від 12.09.2022 №4025 позивачу надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів, а також встановлено, що отримана ним травма належить до легкої форми ступеня. 
          Згідно з відпускним квитком, виданим командиром військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2022 №763 позивач перебував у відпустці з 15.09.2022 по 12.10.2022. 
          01.12.2022 командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ №1562 “Про результати службового розслідування за фактом несвоєчасного повернення з лікувального закладу солдатом, ОСОБА_2 ” В наказі відповідач зазначив про факт несвоєчасного повернення до розташування підрозділу позивача. Зокрема встановлено, що 19.10.2022 з лікувального закладу КНП “Кодимська лікарня” позивач був виписаний, який після виписки з медичного закладу не з`явився до місця служби та не поставив до відома командира підрозділу. З 19.10.2022 по 08.11.2022 місцезнаходження позивача було невідомо. Відповідно до вказаного наказу відповідач вважає позивача таким, що 20.10.2022 не повернувся з лікування до місця проходження служби та був відсутній на службі без поважних причин з 20.10.2022 по 08.11.2022, в чому вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України. 
          Відповідно до п.3 цього Наказу позивача знято з усіх видів забезпечення та не виплачено щомісячну премію та додаткову винагороду за жовтень - листопад 2022 року на підставі окремого Доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022.
          Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.9.4 Доручення: “До наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. або 30 000 грн. не включати військовослужбовців які, зокрема: самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували – за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місяця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира. 
Так суд вказав, що для отримання додаткової грошової допомоги, насамперед, необхідно безпосередньо нести службу (перебувати) в місцях, де військовослужбовець визначеної служби повинен виконувати свої військові обов`язки. У разі відсутності у визначених місцях несення служби додаткові винагороди сплачуються тільки під час перебування на стаціонарному лікуванні, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або якщо військовослужбовці перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення пов`язаним із захистом Батьківщини.
Таким чином, оскільки позивач факт відсутності у військовій частині, у лікувальному закладі ( неповернення у військову частину) з лікування в жовтні-листопаді не заперечує. суд зробив висновок про існування у відповідача законних підстав для невиплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. за спірний період.
Також, з приводу тверджень позивача на невиплату додаткової винагороди в період з 12.09.2022 по 05.02.2023 суд зазначив, що наданою відповідачем карткою розрахунку спростовується факт невиплати за цей час додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн. Також суд звернув увагу, що відповідно до долученою позивачем до позову випискою з Приватбанку, яка, незважаючи на те, що подана не в повному обсязі, підтверджується здійснення виплат в т.ч. збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди за вересень місяць 2022, в якому він отримав поранення.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим  наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260).
Відповідно до п.2 розділу І Порядку №260 на період дії воєнного стану грошове забезпечення включає в себе додаткову винагороду. 
Постанова Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Про питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (далі - Постанова №168) регулює питання виплати додаткової винагороди військовослужбовцям.
Так, відповідно до п.1 Постанова №168 (в чинній редакції станом на час виникнення спірних правовідносин):
“Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах”.
Згідно з абз. четвертим п.1 Постанови №168 ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин): “Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії”.
          Крім того, в пункті 2-1 Постанови №168 установлено, що порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови визначають міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки. 
          Відповідно до пункту 21 Постанова №168 установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів. 
          Так, відповідно до підпункту 24, пункту 10, Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671 (зі змінами), міністр оборони України дає обов`язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення. 
Відповідно до підпункту 81, 82, пункту 4 Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671 (зі змінами), Міноборони відповідно до покладених на нього завдань:
- здійснює заходи, спрямовані на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил, особам, звільненим у запас або відставку, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки; 
- здійснює відповідно до законодавства правовий і соціальний захист військовослужбовців, резервістів Збройних Сил, військовозобов`язаних, призваних на збори, членів їх сімей та працівників Збройних Сил.
Порядок і умови виплати додаткової винагороди в Збройних силах України станом на дату виникнення спірних правовідносин врегулюваний окремим дорученням Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 (далі – Доручення). 
Відповідно до пункту 9.4 Доручення: “До наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. або 30 000 грн. не включати військовослужбовців які, зокрема: самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували – за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місяця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира.
Дезертирство - самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.
Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2022 командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ №1562 “Про результати службового розслідування за фактом несвоєчасного повернення з лікувального закладу солдатом ОСОБА_3 .
Відповідно до вказаного наказу відповідач вважає позивача таким, що 20.10.2022 не повернувся з лікування до місця проходження служби та був відсутній на службі без поважних причин з 20.10.2022 по 08.11.2022.
Таким чином, враховуючи положення пункту 9.4 Доручення наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2022 № 1562 відповідачем з 20 жовтня 2022 року по 08 листопада 2022 року правомірно знято з усіх видів забезпечення та не виплачено щомісячну премію та додаткову винагороду позивачу за жовтень– листопад 2022 року, передбачену Постановою № 168.
Таким чином, колегія суддів висновує про відсутність підстав для задоволенні позовних вимог в цій частині. 
З приводу позовних вимог щодо зобов`язання виплатити додаткову винагороду в період з 12.09.2022 по 05.02.2023 апеляційний суд зазначає про таке.
З огляду на матеріали справи, зокрема наданою відповідачем картки особового рахунку ОСОБА_1 за 2022 рік та 2023 рік, спростовується факт невиплати за спірний період додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн. 
Так, виплата додаткової винагороди не була здійснена (по датам виплати) у листопаді-грудні 2022 року.
Разом з тим, в період з 12.09.2022 по 30.09.2022 позивач отримав грошове забезпечення у повному розмірі з розрахунку 100 000 гривень у жовтні, а також за грудень-лютий отримував грошове забезпечення у повному розмірі з врахуванням додаткової винагороди у розмірі до 30 000 гривень.
Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду в повному обсязі в період з 12.09.2022 по 05.02.2023.
З огляду на викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.

Апелянт зазначає, що факт вчинення ним дисциплінарного правопорушення/накладення дисциплінарного стягнення не може бути підставою для позбавлення останнього права на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022.
Надаючи оцінку вказаним доводам, колегія суддів зазначає таке.
Позбавлення виплат додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 за жовтень-листопад 2022 не було дисциплінарним стягненням, а відбулося на підставі Доручення міністра оборони України з огляду наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2022 № 1562 «Про результати службового розслідування за фактом несвоєчасного повернення з лікувального закладу солдатом, ОСОБА_2 ».
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 420/6259/23 – залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	С.Д. Домусчі    Г.В. Семенюк