ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 лютого 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/15855/23	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Олефіренко Н.А., Суховарова А.В.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу  Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 в адміністративній справі №160/15855/23 (суддя Кучма К.С.) за позовом   ОСОБА_1 до  Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області          
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
в с т а н о в и В:
          У липні 2023   ОСОБА_1  звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив  визнати протиправним неприйняття відповідачем у нього декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства Російської Федерації;  зобов`язати відповідача повторно розглянути його звернення щодо прийому у нього декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства Російської Федерації, з врахуванням висновків суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2023    адміністративний позов задоволено.
 Не погодившись з рішенням суду, відповідач    подав   апеляційну скаргу, де просив скасувати рішення  суду першої інстанції та винести постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до частини 5 статті 8 Закону № 2235-ІІІ, іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Відповідно до абзацу тринадцятого статті 1 Закону № 2235-ІІІ, незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.
Даний перелік підстав є вичерпним, отже інші обставини не можуть розглядатись як такі, що унеможливлюють подання документу про припинення іноземного громадянства.
Отже, подання декларації про відмову від іноземного громадянства взаємопов`язано з наявністю незалежних від особи причин неотримання документу про припинення іноземного громадянства: декларація подається лише в тих випадках, коли існують такі причини.
Доказів того, що з дати реєстрації позивача громадянином України, тобто з 04.06.2020 року і до початку вторгнення Російської Федерації в Україну 24.02.2022 року (більш ніж 1,5 роки), ОСОБА_1 звертався до дипломатичних (консульських) представництв Російської Федерації в Україні з клопотанням про припинення іноземного громадянства не надано.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 25.01.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 подано зобов`язання припинити іноземне громадянство (громадянство Російської Федерації) протягом двох років з моменту набуття громадянства України і подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, документ про припинення громадянства російської федерації, виданий уповноваженим на те органом цієї держави.
04.06.2020 р. ГУ ДМС у Дніпропетровській області прийнято рішення про оформлення ОСОБА_1 набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про громадянство України". 
23.06.2020 р. ОСОБА_1 видано довідку №588/20 про реєстрацію особи громадянином України, на підставі ч.1 ст.8 Закону України "Про громадянство України".
07.10.2020 р. Головне управління ДМС у Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 оформлено тимчасове посвідчення громадянина України, серії НОМЕР_1 , терміном дії до 04.06.2022 р.
Позивач 10.05.2022 року звернувся до відповідача зі зверненням, в якому просив надати інформацію щодо порядку його дій по отриманню громадянства України, враховуючи збройну агресію Російської Федерації на території України.
Листом від 20.05.2022 року відповідачем надано відповідь, в якій вказано, на відсутність у ОСОБА_1 підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства.
Позивачем 06.06.2022 року до відповідача направлено пояснення щодо подання декларації про відмову від іноземного громадянства, до якого додано декларацію про відмову від іноземного громадянства.
24.06.2022 року ГУ ДМС у Дніпропетровській області розглянуло звернення позивача від 06.06.2022 р. та надало відповідь, в якій вказано про відсутність підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки особа, яка подала зобов`язання припинити іноземне громадянство, але не виконала його, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують, та це є підставами для скасування рішення про набуття громадянства України.
30.05.2023 року позивач направив до відповідача супровідний лист з наступними документами: декларацію про відмову від іноземного громадянства; копію відповіді про знаття з обліку в Російській Федерації; копію довідки про відсутність заборгованості по податках; паперову копію електронного листа щодо запису на прийом до посольства російської федерації; відповідь МЗС Російської Федерації на запити.
Листом від 08.06.2023 року відповідачем повідомлено, що за обліками ГУ ДМС у Дніпропетровській області позивач значиться громадянином Російської Федерації, 04.06.2020 року ним було набуто громадянство України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 вказаного Закону та документований тимчасовим посвідченням громадянина України терміном дії до 04.06.2022 р. Станом на час звернення чинним законодавством України про громадянство України не передбачено продовження терміну дії вищевказаного документу. Також зазначено, що відповідно до пунктів 4, 5 Порядку заява та інші документи з питань громадянства (в тому числі декларація) подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання в Україні, особисто, у разі якщо це передбачено чинним законодавством.
На адвокатський запит від 06.09.2023 року щодо надання відомостей про прийняття від ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства, листом від 15.06.2023 року повідомлено, що проведеною перевіркою встановлено, що декларація про відмову від громадянства іноземної держави не прийнята ГУ ДМС у Дніпропетровській області. В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, а законодавством про громадянство російської федерації передбачено процедуру оформлення виходу з громадянства російської федерації. Так, громадяни російської федерації станом на 15.06.2023 р. не мають підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства, про що ГУ ДМС у Дніпропетровській області було повідомлено позивача 20.05.2022 р. та 08.06.2023 р. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
           Згідно частини 2   статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено   Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III.
Відповідно до визначень, які містить частина 1   статті 1 Закону України «Про громадянство України», громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.
Відповідно до   абз.16   ст.1 цього Закону, декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.
Згідно з ч.5   ст.8 Закону України «Про громадянство України»   іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (ч.1   ст.1 Закону України «Про громадянство України»).
Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається: особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства; іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.
Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.
Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.
Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Згідно з п.п. 117, 119 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого   Указом Президента України від 27.03.2001 року №215, у разі прийняття щодо особи рішення про встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України територіальний орган Державної міграційної служби України, дипломатичне представництво чи консульська установа України за місцем її проживання реєструють особу громадянином України. Такій особі видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, яка подається нею для одержання документів, що підтверджують громадянство України.
Особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем вживались залежні від нього дії щодо припинення громадянства Російської Федерації, зокрема, ним, здійснено процедуру заміни закордонного паспорта Російської Федерації, який було отримано 08.02.2021 року. 30.12.2021 року позивач отримав довідку про зняття з реєстрації. Наприкінці січня 2022 року позивач отримав довідку про відсутність заборгованості по податках. 14.02.2022 року через електронну чергу позивач записався на процедуру виходу з громадянства російської федерації на 28.02.2022 року.
Однак, з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України   Указом Президента України №64/2022   введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час.
Водночас, всі дипломатичні відносини з російською федерацією розірвано.
          У зв`язку із призупиненням діяльності російських закордонних установ в Україні та зупинення усіх дипломатичних зав`язків з країною-агресором, позивач позбавлений можливості подати заяву до посольства вказаної країни про вихід з громадянства.
          Разом з тим, через військовий стан в Україні та мобілізаційними заходами, позивач позбавлений можливості перетнути державний кордон України з метою звернення до консульських установ Російської Федерації на території третіх держав.
У справі Рисовський проти України (п.70-71) Європейський Суд зазначив про особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). У справі Рисовський проти України також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування". ЄСПЛ вказав на те, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі". Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії".
          Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).
Таким чином , з огляду на обставини справи суд першої інстанції правомірно  дійшов висновку про те, що позивач мав повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки він позбавлений можливості отримати документ про припинення громадянства російської федерації.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями   241-245,   250,   315,   316,   321,   322,   327,   329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5   ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров