ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/398/24 Справа № 204/1080/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Токар Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року                                                                м. Дніпро 

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
       за участю секретаря судового засідання – Лопакової А.Д. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення, стягнення середнього заробітку,-
В С Т А Н О В И Л А:
       У лютому 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення, стягнення середнього заробітку.
       В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працює помічником машиніста електровоза в структурному підрозділі «Покровського локомотивного депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». 
       31.10.2022 року наказом відповідача №700 «Про відсторонення працівника депо» позивача відсторонено від роботи з 01.11.2022 р. в зв`язку з тим, що він нібито не пройшов перевірку знань нормативних актів з безпеки руху поїздів. 
       Із зазначеним наказом позивач не згоден, тому вимушений звернутись до суду про скасування наказу від 31.10.2022 №700 «Про відсторонення працівника депо» та стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, за час відсторонення з 01.11.2022 р. до часу прийняття рішення.
       Враховуючи зазначене, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати наказ від 31.10.2022 р. №700 «Про відсторонення працівника депо»; стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з дати відсторонення 01.11.2022 р. по день винесення судом рішення, виходячи з розміру середньоденного заробітку 814, 74 грн.
       Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 серпня 2023 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення, стягнення середнього заробітку – відмовлено. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції — скасувати, постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді помічника машиніста електровоза в структурному підрозділі «Покровського локомотивного депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» з 15 листопада 2005 року (а.с.12-14,103).
       03.09.2022 машиніст інструктор локомотивних бригад ОСОБА_2 під час раптової перевірки виконання посадових обов`язків локомотивними бригадами, виявив наступні недоліки: локомотивна бригада у складі машиніста електровоза ОСОБА_3 та помічника машиніста ОСОБА_1 при здачі локомотива ВЛ8-1488 у 10 тупику станції Покровськ, не виконала цикл по догляду за електровозом в повному об`ємі ТО-1, при наявності мастильного та обтирального матеріалів, що є порушенням п.1.1 «Інструкції локомотивних бригад» №ЦТ-0106 затв.наказом Укрзалізниці від 22.11.2004 №876/ЦЗ.
       На підставі пп.2.3, 2.11 МЗТУ №499 та наказу начальника депо СП «Покровське локомотивне депо» №595 07.09.2022 локомотивній бригаді у складі машиніста електровоза ОСОБА_3 та помічника машиніста електровоза ОСОБА_1 призначено позачергові іспити за порушення вимог п.1.1 «Інструкції локомотивних бригад» №ЦТ-0106 затв.наказом Укрзалізниці від 22.11.2004 №876/ЦЗ (а.с.15).
       Машиніст електровоза ОСОБА_3 позачергові іспити склав у встановлений термін, а позивач у встановлений наказом МТЗУ №499, термін для складання іспитів (не більше двох тижнів з дати виявлення порушення – до 18.09.2022 не з`явився, бо знаходився на лікарняному з 12.09.2022 по 23.09.2022).
       Як вбачається з протоколу від 26.09.2022 «Покровського локомотивного депо», було постановлено призначити дату засідання кваліфікаційної комісії з позачергової перевірки знань ПТЕ ІСИ, ІРП та інших нормативних документів з БР поїздів помічника машиніста електровоза ОСОБА_1 (а.с.111).
       Наказом від 27.09.2022 №631 ОСОБА_1 призначена дата 29.09.2022 о 08-00 засідання комісії з позачергової перевірки знань ПТЕ, ІСИ, ІРП та інших нормативних актів з БР поїздів помічника машиніста електровоза. Помічник машиніста електровоза ОСОБА_1 прибувши на засідання комісії з перевірки знань, відмовився складати іспити бо вважав їх неправомірно призначеними; засідання комісії було відкладено (а.с.112-113,114,116). ОСОБА_1 з наказом ознайомлений 28.09.22.
       Наказом від 17.10.2022 №673 ОСОБА_1 призначена дата 28.10.2022 о 09-00 засідання комісії з позачергової перевірки знань ПТЕ, ІСИ, ІРП та інших нормативних актів з БР поїздів помічника машиніста електровоза (а.с.117); з наказом ознайомлений 18.10.22. 28.10.2022 від здачі іспитів ОСОБА_1 повторно відмовився.
       Згідно наказу від 31.10.2022 №700 «Про відсторонення працівника депо», ОСОБА_1 помічника машиніста електровоза, відсторонено від роботи з 01.11.2022 р. у зв`язку з відмовою від перевірки знань з безпеки руху поїздів без збереження заробітної плати до моменту усунення причин (а.с.117 зворот). 
       Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції. 
       Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
       Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
       Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
       Правові підстави відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим органом визначені статтею 46 КЗпП України.
       Статтею 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.
       Відсторонення працівника від роботи ? це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати.
       При відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються, тому тут не йдеться про звільнення з роботи. Однак при цьому працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків.
       Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку.
       Разом з тим за змістом статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативно-правовим актом.
       Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про охорону праці» (далі — Закон № 2694-XII) працівники під час прийняття на роботу і в процесі роботи повинні проходити за рахунок роботодавця інструктаж, навчання з питань охорони праці, з надання першої медичної допомоги потерпілим від нещасних випадків і правил поведінки у разі виникнення аварії.
       Відповідно до пункту 3 Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 1993 року № 55, кожен працівник, на якого поширюється дія цього Положення, зобов`язаний забезпечувати безпеку руху поїздів і маневрової роботи, виконувати вимоги правил і норм охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, пожежної безпеки і охорони навколишнього природного середовища. Згідно з пунктом 16 цього Положення працівник, який вчинив проступок, наслідки якого загрожують безпеці руху поїздів, життю та здоров`ю громадян, повинен бути відсторонений від роботи до закінчення робочої зміни службовою особою, яка здійснює розпорядчі або контрольно-інспекторські функції на даній ділянці, з негайним і детальним повідомленням про обставини і причини такого рішення безпосереднього керівника відстороненого працівника або керівника підприємства.
       Відповідно до пункту 1.17 Правил безпечної експлуатації електровозів, тепловозів та моторвагонного рухомого складу, затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 24 березня 2008 року № 54, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 21 квітня 2008 року за № 340/15031, не дозволяється допускати до роботи працівників, які не пройшли навчання і перевірку знань з питань охорони праці та пожежної безпеки.
       Таким чином, відсторонення за статтею 46 КЗпП України може застосовуватися як у певних специфічних галузях відповідно до нормативно-правових актів (працівники зайняті на роботах із підвищеною небезпекою), так і до інших категорій працівників, безпосередньо вказаних у статті 46 КЗпП України, зокрема тих, що ухиляються від інструктажу, навчання і перевірки знань із питань охорони праці.
       Відсторонення не має на меті покарання працівника, це особливий тимчасовий захід, що має попереджувальний характер. Воно триває або до встановлення юридичного факту, зазначеного в законі, або до припинення обставин, що призвели до відсторонення, або до вирішення питання про подальшу долю відстороненого працівника.
       Отже, за суттю відсторонення від роботи є попереджувальним заходом, який застосовується роботодавцем для запобігання настанню негативних наслідків, як от нещасних випадків на виробництві.
       Частина четверта статті 43 Конституції України гарантує кожному право на належні, безпечні й здорові умови праці.
       Гарантування безпечних умов праці, попередження професійних захворювань і виробничого травматизму, ліквідацію шкідливих виробничих факторів покладено на один з інститутів трудового права – інститут охорони праці.
       Згідно зі статтею 1 Закону № 2694-XII охорона праці ? це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.
       Таким чином, охорона праці є комплексним поняттям і включає в себе норми щодо техніки безпеки і виробничої санітарії, планування та організації охорони праці, охорони праці певних категорій працівників, нагляду та контролю за дотриманням законодавства з охорони праці.
       Відповідно до статті 153 КЗпП України на роботодавця покладається обов`язок проведення інструктажу (навчання) працівників з питань охорони праці, протипожежної безпеки.
       Згідно з частиною першою статті 14 Закону № 2694-XII працівник зобов`язаний дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди.
       Відповідно до частини другої цієї ж статті працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
       Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем і є спеціальним суб`єктом, а отже, на нього поширюються як загальні, так спеціальні норми трудового законодавства, зокрема з охорони праці, оскільки це обумовлено специфікою його трудової діяльності та галузевою належністю.
       Згідно зі статтею 15 Закону України від 4 липня 1996 року «Про залізничний транспорт» трудові відносини працівників залізничного транспорту загального користування регулюються на підставі Кодексу законів про працю України», іншими актами законодавства України про працю.
       Відповідно до Положення «Про порядок вивчення та перевірку знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи працівниками залізничного транспорту України», затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 499 від 14.06.2007 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.07.2007 року № 777/14044, - машиністи та помічники машиністів локомотивів повинні проходити перевірку знань нормативних актів з безпеки руху поїздів і маневрової роботи і підлягають іспитам, які проходять з періодичністю один раз на два роки.
       Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем ? фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець ? фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
       Згідно зі статтею 159 КЗпП України працівник зобов`язаний знати й виконувати вимоги нормативних актів про охорону праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництв.
       Відповідно до частини першої статті 160 КЗпП України постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на роботодавця.
       Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 2694-XII працівники під час прийняття на роботу і в процесі роботи повинні проходити за рахунок роботодавця інструктаж, навчання з питань охорони праці, з надання першої медичної допомоги потерпілим від нещасних випадків і правил поведінки у разі виникнення аварії.
       Відповідно до Положення машиністи та помічники машиністів локомотивів повинні проходити перевірку знань нормативних актів з безпеки руху поїздів і маневрової роботи і підлягають іспитам, які проходять з періодичністю один раз на два роки.
       Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення відповідача про відсторонення позивача від роботи, який двічі відмовлявся від здачі іспитів з перевірки знань з безпеки руху поїздів та маневрової роботи, є таким, що відповідає вимогам закону.
       Вимоги позивача про стягнення з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу за час відсторонення з 01.11.2022 р. до часу прийняття рішення, задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу від 31.10.2022 №700 про відсторонення працівника депо, в якій позивачу відмовлено.
       Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.
       Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 серпня 2023 року- залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       
       Судді: