Справа №755/11936/23
Апеляційне провадження №22-ц/824/1258/2024

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року                                                                                                         місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді   Журби С.О., 
суддів                         Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Павлової В.В.,
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 21 серпня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів шляхом визначення твердої грошової суми їх збільшення, та стягнення аліментів на неповнолітню дитину,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2023 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів шляхом визначення твердої грошової суми, їх збільшення, та стягнення аліментів на неповнолітню дитину.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 04.12.2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 11.01.2023 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва було розірвано. Від шлюбу сторони мають чотирьох неповнолітніх дітей, які проживають з позивачем. Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, позивач разом з дітьми виїхала в Республіку Польща, де на сьогоднішній день вони всі разом і знаходяться. Згідно з судовим наказом Сквирського районного суду Київської області від 27.07.2020 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання трьох дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На даний час матеріальний стан позивача змінився, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду із заявою про збільшення розміру аліментів. Крім того, у зв`язку з народженням четвертої дитини, яка знаходиться на утриманні позивача, остання також просила стягувати аліменти з відповідача й на утримання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 4000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.
На підставі наведеного, просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються із відповідача на підставі судового наказу Сквирського районного суду Київської області від 27.07.2020 року, шляхом встановлення твердої грошової суми та їх збільшення, та стягнути з останнього грошові кошти (аліменти) в розмірі 4000 грн. щомісяця на утримання кожної з трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стягнути  з відповідача грошові кошти (аліменти) на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 4000, 00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 21 серпня 2023 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Роз`яснено позивачу про можливість захисту своїх прав відповідно до вимог Гаазької конвенції 1996 року.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, позивач направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просила апеляційний суд скасувати ухвалу у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У судове засідання 01 лютого 2024 року позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення  апеляційної скарги.
Відмовляючи у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зазначив, що юрисдикція українського суду на вирішення цього спору відсутня, оскільки на час звернення до суду та щонайменше з лютого 2022 року відповідач з дітьми проживає за межами України. При цьому звичайного місця проживання дітей на території України з моменту пред`явлення позову судом не встановлено. Спір у справі стосується правовідносин між дітьми та батьками, водночас, одна зі сторін спору, а саме позивач, проживає за межами України. У цій категорії справ юрисдикція з вирішення такого спору слідує за місцем постійного проживання дітей, а тому якщо місце постійного проживання дітей переноситься до іншої договірної держави, органи влади держави нового місця постійного проживання набувають юрисдикції щодо суті спору. Відтак, правовідносини батьків і дітей мають визначатися за законодавством сторони, на території якої постійно проживають діти, а тому суд вважає, що справа не підсудна судам України та має розглядатися відповідним судом іноземної держави.
Зазначена позиція суду першої інстанції не може бути прийнята судом.
Як вбачається з матеріалів справи, після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України разом позивач з дітьми виїхала в Республіку Польща, де на сьогоднішній день вони всі разом і знаходяться, що не заперечується сторонами.
У серпні 2023 року позивач через представника - адвоката Куц К. К. звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовною заявою про зміну розміру аліментів шляхом визначення твердої грошової суми їх збільшення та стягнення аліментів на неповнолітню дитину.
            Відповідно до статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», частини другої статті 3 ЦПК України, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. 
            Згідно з п.1 ст.26 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який ратифікований Верховною Радою України 04.02.1994 року №3941-XII (3941-12), розірвання шлюбу проводиться згідно із законодавством тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи.
Відповідно до п.3.ст.26 вказаного Договору у справах  про розірвання шлюбу, у  випадку, передбаченому в п.1 зазначеної статті, компетентним є орган тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи.
Частиною 5 ст. 26 Договору передбачено, що суд, до компетенції якого належить винесення рішення про розірвання шлюбу, є також компетентним і у винесенні рішення про батьківські права і аліменти  на користь малолітніх дітей.
Обидві сторони по справі є громадянами України. 
З огляду на викладене, саме суд України має юрисдикцію щодо вирішення даного спору.
Згідно ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення  норм матеріального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.
З викладених вище підстав колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала підлягає до скасування у зв`язку із невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, а справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.259, 374, 379, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 21 серпня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої  інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий                                                                                                           С.О. Журба
 
Судді                                                                                                                       Т.О. Писана
 
                                                                                                                                 К.П. Приходько