ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2024 року 
м. Київ
справа № 361/322/20
провадження № 51-4744км23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового
засідання                             ОСОБА_4 ,
прокурора                           ОСОБА_5 ,
засудженого                       ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ухвалу Київського апеляційного суду від 5 липня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019110130003221, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 11 березня 2013 року за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, звільненого 25 липня 2019 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2023 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна. 
Згідно з вироком суду 18 листопада 2019 року приблизно о 3:15 перебуваючи поблизу закладу «911» ( АДРЕСА_2 ) ОСОБА_6 , разом з особою, стосовно якої виділено матеріали кримінального провадження, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, та з метою незаконного заволодіння чужим майном, застосовуючи насильство небезпечне для життя і здоров`я, вчинили напад на ОСОБА_7 , а саме завдали потерпілому невстановлену кількість ударів по обличчю, голові та тулубу, зваливши останнього з ніг. 
Далі, вищезгадана особа схопила потерпілого за шию та утримувала, а ОСОБА_6 дістав з його кишень майно, яким заволодів. Після чого нападники зірвали з потерпілого куртку, в яку він був одягнений, та залишили місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяли ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 22 210, 33 грн.    
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно виключив з висунутого органом досудового розслідуванняОСОБА_6 обвинуваченнятаку кваліфікуючу ознаку, яквчинення розбою особою, яка раніше вчинила розбій, що також залишилось поза увагою апеляційного суду.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора, захисник просить залишити її без задоволення, а судове рішення без зміни. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Засуджений заперечував проти задоволення цієї скарги.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Доводи касаційної скарги прокурора про те, суд першої інстанції не дав оцінки наявності в діях ОСОБА_6 такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення розбою особою, яка раніше вчинила розбій, на думку Суду є обгрунтованими, виходячи з нижченаведеного.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
За змістом ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
При цьому відповідно до вимог ст. 374 КПК у мотивувальній частині вироку повинні зазначатися, зокрема, мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
Тобто, законодавець зобов`язує суд розглянути кримінальне провадження у межах пред`явленого особі обвинувачення, встановити фактичні обставини вчиненого та дати їм юридичну оцінку, а у разі незгоди з оцінкою органу досудового розслідування - мотивувати своє рішення.
Як убачається з наявного в матеріалах кримінального провадження обвинувального акта щодо  ОСОБА_6 , останній обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій.
Тобто, викладене в обвинувальному акті обвинувачення  ОСОБА_6 містить кваліфікуючу ознаку - вчинення розбою особою, яка раніше вчинила розбій. Зокрема, дана кваліфікуюча ознака зазначена, як при правовій кваліфікації кримінального правопорушення, так і в розділі, де викладено формулювання обвинувачення. 
Проте, суд першої інстанції при формулюванні обвинувачення, визнаного ним доведеним, не зазначив у вироку вищевказаної кваліфікуючої ознаки та рішення про її виключення не приймав, тобто фактично суд змінив пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення, однак усупереч ст. 374 КПК не навів у вироку мотивів такої зміни.
Разом з цим, як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор не погодившись з таким рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок районного суду та ухвалити новий, яким кваліфікувати дії ОСОБА_6 , так само за ч. 2 ст. 187 КК, додавши лише кваліфікуючу ознаку вчинення розбою особою, яка раніше вчинила розбій. В іншій частині вирок районного суду прокурор не оскаржував. Із звукозапису судового засідання вбачається, що аналогічні вимоги прокурор висловив під час апеляційного розгляду.
Таким чином, оскільки кваліфікуюча ознака злочину була зазначена в обвинувальному акті, ОСОБА_6 знав від якого саме обвинувачення він захищався, а тому колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги прокурора в цій частині є обґрунтованими.
Однак, з урахуванням доводів, як апеляційної, так і касаційної скарг прокурора, у яких не вказувалося яким чином не зазначення кваліфікуючої ознаки вчиненого злочину вплинуло на ухвалені судові рішення щодо ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні підстав для скасування рішення апеляційного суду і призначення нового розгляду у цьому суді не має, оскільки кваліфікація дій засудженого за ч. 2 ст. 187 КК та розмір призначеного останньому покарання прокурором не оскаржується, а дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК судом кваліфіковано вірно. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено, а тому в задоволенні касаційної скарги прокурора слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 5 липня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                      ОСОБА_3