ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

09 січня 2024 року 	м.Суми	

Справа №589/2890/23 
Номер провадження 22-ц/816/78/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Рунова В. Ю. 
сторони:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02 серпня 2023 року, у складі судді Євдокімової О.П., ухвалене у м. Шостка, 

                                                         в с т а н о в и в :

31 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.
Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з нею проживає та перебуває на її повному утриманні. Відповідач понад п`ять років проживає окремо, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча є працездатною особою і має можливість сплачувати аліменти на неповнолітнього сина.
Просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02 серпня 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 31 травня 2023 року і до досягнення дитиною свого повноліття.
Допущено негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1073 грн 60 коп. В
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і прийняти нову постанову про стягнення з нього аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 31 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Вказує, що при визначенні аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 3500 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, судом не враховано його майновий стан, оскільки через відсутність роботи він не має доходу і сам перебуває у скрутному матеріальному становищі. Вважає визначену до стягнення судом суму аліментів завищеною, не співмірною з розміром прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років на 2023 рік (2833 грн) і погоджується сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн, що становить трохи більше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає про відсутність доказів щомісячних витрат на сина у розмірі 7000 грн та наявності у позивача доходу, що надає їй можливість також забезпечувати сина на суму 3500 грн.  
Вказує, що він та позивач є співвласниками квартири, де вона зареєстрована, але не проживає і він змушений самостійно оплачувати комунальні послуги.
Доводить, що на його утримані знаходяться непрацездатні батьки: мати ОСОБА_5 , 1950 р.н., та батько ОСОБА_6 , 1949 р.н., який має хронічне захворювання «Гіпертонія ІІ ст» і потребує постійного лікування. 
Заперечує посилання позивача про перебування в його користуванні вантажного автомобіля, оформленого на його матір.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебували, мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю та значаться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4, 5).
За даними інформаційної довідки від 14 червня 2023 року Сектору реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб ШМР ОСОБА_2 значиться зареєстрованим по АДРЕСА_2 (а.с. 9).
На підтвердження свого майнового становища відповідачем ОСОБА_2 надано:
- копію трудової книжки, відповідно до якої ОСОБА_2 , на день надання суду відзиву, офіційно не працевлаштований (а.с. 18);
- договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого власниками квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- квитанції про нарахування комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_3 , та окремі платежі зі сплати нарахованих комунальних послуг з вказаної квартири (а.с. 21-23);
- копію свого свідоцтва про народження, відповідно до якого батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ;
- копію пенсійного посвідчення обох з батьків та консультаційний висновок спеціаліста на ім`я ОСОБА_6 (а.с. 26);
- копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, відповідно до якого ОСОБА_2 є власником тз - мотоциклу марки «SHINERAY», моделі «XY250GY-6C» (а.с. 27).
Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 мотивоване тим, що неповнолітній син сторін проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, потребує матеріальної допомоги на своє утримання з боку батька, який в силу ст. 180 СК України зобов`язаний та, являючись працездатним, маючи задовільний стан здоров`я, може його утримувати шляхом сплати аліментів щомісячно. Врахувавши часткове визнання відповідачем позову на 2000 грн, відсутність доказів про наявність у нього стабільного заробітку, відсутність на його утриманні інших осіб, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, визначив до стягнення аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.  
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;  2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;  3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.
Згідно з ст. 7 Зaкoну України «Про Державний бюджет України нa 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 до 18 років з 1 січня 2023 року - 2833 гривень.
З урахуванням наведених норм права, встановлених обставин справи, визначеного Законом розміру прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років та наявності рівного обов`язку кожного із батьків утримувати дитину, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача, який частково визнав позов, аліментів на утримання неповнолітнього сина та вважає, що суд правильно визначився із способом їх стягнення та розміром, присудивши аліменти на дитину у твердій грошовій сумі 3500 грн щомісячно.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідача будь-яких доходів та фінансову неспроможність сплачувати аліменти на сина у визначеному судом розмірі не заслуговують на увагу, оскільки він є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, не перебуває на обліку у центрі зайнятості як безробітній, тому має можливість працевлаштуватися і отримувати дохід.
Помилковими є посилання в апеляційній скарзі на наявність підстав для обмеження розміру аліментів на дитину сторін визначеним ч. 2 ст. 182 СК України мінімальним гарантованим розміром аліментів - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки ця норма закону встановлює саме мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину, а в обставинах конкретної справи не має обмежень для стягнення аліментів у більшому розмірі.
Доводи відповідача про неможливість сплачувати аліменти на сина у визначеному судом розмірі через перебування на його утриманні непрацездатних батьків-пенсіонерів та на явність у батька відповідача хронічного захворювання, є безпідставними, оскільки суду не надано  ніяких доказів надання ним матеріальної допомоги батькам, розміру таких витрат та їх потребу у такій допомозі.
Посилання відповідача про самостійну оплату комунальних послуг у спільній з позивачем квартирі стосуються правовідносин між співвласниками житла та порядку його утримання і не спростовують висновку суду щодо розміру аліментів на дитину.
Визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості, інтересам дитини та мінімально гарантованому розміру аліментів, встановленому ч. 2 ст. 182 СК України. 
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.
Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389  ЦПК України, апеляційний суд 

                                                            п о с т а н о в и в: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.  

Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. І. Собина 

                                                                                                   В. Ю. Рунов