УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №288/1595/13-ц Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І. 
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,
з участю секретаря 
судового засідання         Гарбузюк Ю.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі  цивільну справу № 288/1595/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Бабенка Сергія Сергійовича на заочне рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 грудня 2013 року, ухвалене під головуванням судді Рудник М.І.,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі ТОВ «Кредитні ініціативи», Позивач, Товариство) звернулось до суду з даним позовом, в якому просило стягнути у солідарному порядку з відповідачів на їх користь заборгованість у сумі 3 662 983,44 грн, з яких: 1 533 385,11 – заборгованість за кредитом; 842 076,38 грн – заборгованість за відсотками; 1 287 521,95 – пені. А також вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування позову зазначено, що 19 листопада 2007 року АКБ «ТАС- Комерцбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 2622/1107/71-082, за умовами якого банк надав позичальникові кредит у сумі 197 000 доларів США.
На забезпечення виконання основного зобов`язання цього ж дня між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки.
У результаті укладених договорів факторингу ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло права вимоги за кредитним договором № 2622/1107/71-082 від 19 листопада 2007 року та відповідним договором поруки.
Товариство вказує, що ОСОБА_1 належним чином не виконує кредитні зобов`язання, внаслідок чого станом на 16 липня 2013 року виникла заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 3 662 983,44 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 191 841 доларів США, що є еквівалентним 1 533 385,11 грн; заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 105 351,73 доларів США, що є еквівалентним 842 076,38 грн, а також 1 287 521,95 грн пені.
Заочним рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 грудня 2013 року позов задоволено.
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Бабенко С.С. посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Зокрема, представник зазначає, що розрахунок заборгованості позичальника здійснено невірно і він є необґрунтованим, тому неправомірним було винесення судового рішення, яке ґрунтувалося на такому розрахунку. У даному розрахунку не зазначено усіх дат погашення заборгованості. Відповідно, немає можливості встановити, які суми здійснених погашень були враховані, а які ні. Крім того, зазначення цих дат є необхідним, оскільки з моменту здійснення позичальником платежів за Кредитним договором Позивач повинен був нараховувати заборгованість за процентами та пенею вже на нову суму боргу.
Також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності стосовно частини заборгованості. Позовну заяву про стягнення заборгованості було подано до суду 18.10.2013, таким чином, всупереч ст. 258 ЦК України, позивачем було неправомірно нараховано заборгованість по відсоткам та тілу кредиту більше, ніж за три роки.  Вказує, що позивач не звертався з попереднім повідомленням щодо необхідності дострокового повернення всієї суми кредиту позичальником. Вимоги про дострокове повернення кредиту позичальник не отримував, тому на момент подачі позовної заяви права позивача жодним чином не були порушені. Отже, вважає, що позов подано передчасно і в його задоволенні, відповідно до норм чинного законодавства, повинно було бути відмовлено. 
Зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь які документи, що підтверджують факт видачі кредиту. 
Крім того, позивач не має правових підстав для стягнення будь яких коштів із відповідачів, оскільки ним не доведено факт відступлення права вимоги за Кредитним договором. Апелянт категорично не погоджується з тим, що має заборгованість перед ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки Кредитний договір був укладений з ВАТ «Сведбанк».
Звертає увагу на те, що жодних документів, які б підтверджували відступлення права вимоги ВАТ «Сведбанк» на користь інших осіб,  ОСОБА_1  не отримував. 
Враховуючи те, що, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, погашення по кредиту з 2007 року не відбувалося взагалі, то у відповідності до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука є припиненою, що свідчить про необхідність відмовити позивачу у стягненні заборгованості із поручителя.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Кредитні ініціативи» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
       У судовому засіданні представник ОСОБА_2 – адвокат Бабенко С.С. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити і надав пояснення, які відповідають її доводам.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Законом України «Про захист прав споживачів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше, можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.
За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно положень статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Частиною 2 статті 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та проценти від простроченої суми.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Згідно статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Згідно частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач – це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Споживчий кредит – це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.
Частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
Як убачається із матеріалів справи 19 листопада 2007 року між АКБ “ТАС-Комерцбанк”, правонаступником якого є ПАТ “Сведбанк” , та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2622/1107/71-082, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 197 000 доларів США, строком до 12 травня 2036 року, зі сплатою 11,9 % річних за користування кредитними коштами ( том 1 а. с. 8-15). Договором передбачено, що кредитні кошти видані для придбання боржником житла. 
Відтак наявні всі підстави вважати, що кредит видавався на споживчі цілі.
Цього ж дня між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки №2611/1107/71-082-Р-1, відповідно до якого остання зобов`язувалась нести солідарну з боржником відповідальність перед кредитором за порушення умов кредитного договору (том 1 а. с. 16-17).
28 листопада 2012 року між ПАТ “ Сведбанк” та факторинговою компанією “ Вектор Плюс” укладений договір факторингу, відповідно до якого банк відступив факторинговій компанії право вимоги за вказаними правочинами (том 1 а. с. 49-51).
Вказаного дня також між ФК “Вектор Плюс” та ТОВ “ Кредитні ініціативи” укладений договір факторингу, за умовами якого позивач набув право вимоги за вказаними кредитним договором та договором поруки (том 1 а. с. 52-59).
Згідно розрахунку, долученого до позовної заяви станом на 16 липня 2013 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 3 662 983, 44 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 191 841 доларів США, що є еквівалентним 1 533 385, 11 грн; заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 105 351,73 доларів США, що є еквівалентним 842 076,38 грн, а також 1 287 521,95 грн пені ( том 1 а. с. 35).
Відповідачем вказаний розрахунок заборгованості не спростовано і відповідно свого контррозрахунку не надано. 
Відповідно до пункту 3.10 кредитного договору № 2622/1107/71-082 від 19 листопада 2007 року, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» і ОСОБА_1 , у випадках порушення умов договору вимога про виконання порушеного зобов`язання направляється банком позичальнику в письмовому вигляді та підлягає виконанню в повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні листа з повідомленням про вручення, або дата зазначена в повідомлення, яке отримане позичальником особисто в банку.
17 липня 2013 року ТОВ “Кредитні ініціативи” на адресу відповідачів направлено вимогу про дострокове погашення боргу протягом 7 днів з дня відправлення цієї вимоги (том 1 а. с. 30-31).
Зі списку № 2313 згрупованих поштових відправлень (рекомендованих листів) вбачається, що ТОВ «Кредитні ініціативи» 17 липня 2013 року направило на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досудові вимоги рекомендованими листами з повідомленням про вручення (том 1 а. с. 38).
Умовами кредитного договору не передбачено обов`язку направлення досудової вимоги з описом вкладення.
Отже, позивачем було дотримано передбачений Законом та умовами Договору порядок направлення боржнику та поручителю досудової вимоги та відмову у задоволенні вимог про дострокове стягнення заборгованості з цієї підстави.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, перевірив їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до відповідача ОСОБА_2 у повному обсязі.
Посилання представника відповідача – адвоката Бабенко С.С. щодо наявності підстав для припинення поруки згідно положень частини 4 статті 559 ЦК України є необґрунтованими, виходячи з наступного.
Згідно пункту 10 Договору поруки від 19.11.2007 сторони керуючись умовами частини 4 статті 559 ЦК України встановили, що строком припинення поруки, встановленої цим договором є повне виконання Позичальником або Поручителем своїх обов`язків, передбачених Основним зобов`язанням.
У відповідності до пунктів 3.9, 3.10 Кредитного договору № 2622/1107/71-082 від 19.11.2007 відповідачам 17 липня 2013 року за вих. № 2013/07/Б-0-107 позивачем у зв`язку із виникненням заборгованості по кредиту було направлено вимогу про досудове врегулювання спору та надано строк 7 днів з ня відправлення даної вимоги для дострокового погашення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитними коштами і штрафних санкцій.
Тому, строк виконання основного зобов`язання настав 24.07.2013, а позов до суду про стягнення заборгованості солідарно із боржника та поручителя було подано до суду у жовтні 2013 року, тобто через три місяці з дня пред`явлення вимоги про дострокове повернення тіла кредиту, нарахованих процентів.
Таким чином, строк припинення поруки, встановлений приписами ч.4 ст. 559 ЦК України ( у редакції чинній на момент вказаних правовідносин) не настав і порука не може вважатися припиненою. 
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів видачі кредиту, неправильного розрахунку заборгованості по ньому, пропуску позивачем строку позовної давності, недоведеності факту відступлення прав вимоги за Договором, незвернення позивача до відповідачів щодо дострокового повернення наданого кредиту є безпідставними і неприйнятними, оскільки вказані обставини вже були предметом дослідження судів попередніх інстанцій і ним надана відповідна правова оцінка у судових рішеннях, які набрали законної сили. Зокрема, це зазначено у постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 288/1595/13, провадження № 61-15568св21( том 2 а. с. 207-212) 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди представника відповідача з висновками щодо їх оцінки.
Таким чином, враховуючи, що оскаржене рішення ухвалене із додержанням норм матеріального права і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України наявні підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Бабенка Сергія Сергійовича залишити без задоволення, а заочне рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 грудня 2013 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                 Судді

Повний текст постанови складений: 17 січня 2023 року.