УХВАЛА

26 лютого 2024 року
м. Київ

справа №300/1281/23
адміністративне провадження №К/990/4561/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Рибачука А.І., 
перевіривши касаційну скаргу Національної поліції України на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 січня 2024 року у справі № 300/1281/23 за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
в с т а н о в и в :
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Національної поліції України, в якому просив:
- визнати протиправними дії Національної поліції України щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні, нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 5 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про національну поліцію»;
- зобов`язати Національну поліцію України повторно розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_1 та призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену п. 5 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про національну поліцію», у зв`язку з отриманням травми під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, відповідно до п.5 ч.1 ст. 99 Закону України «Про національну поліцію» у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 червня 2023 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Національної поліції України щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні, нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 5 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про національну поліцію». 
Зобов`язано Національну поліцію України повторно розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_1 та призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену п. 5 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про національну поліцію» у зв`язку з отриманням травми під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, відповідно до п.5 ч.1 ст. 99 Закону України «Про національну поліцію» у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073 (одну тисячу сімдесят три гривні) 60 копійок та витрати в частині правничої допомоги адвоката у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 січня 2024 року рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 червня 2023 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Національної поліції України щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні, нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 5 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про національну поліцію». Зобов`язано Національну поліцію України повторно розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок та витрати в частині правничої допомоги адвоката у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 січня 2024 року скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.
Згідно частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою      статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої      статті 330 КАС України      у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)      статтею 328 цього Кодексу      підстави (підстав).
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній міститься посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Водночас, за правилами пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За визначенням пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою незначної складності (малозначною справою) є адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Згідно пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього   Кодексу   справами незначної складності є інші справи у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
За предметом спору дана справа не належить до тих, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження.
З огляду на наведене, зазначену касаційну скаргу подано на судові рішення у справі незначної складності.
Скаржник посилається на те, що справа підлягає касаційному оскарженню на підставі пунктів «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, однак належного обґрунтування підстави визначеної підпунктом "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України в касаційній скарзі    не наводить.
Скаржник належним чином не обґрунтував в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із наведенням різної практики застосування норм права судами попередніх інстанцій у подібних правовідносинах, що впливатиме на вирішення широкої маси спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
Верховний Суд не має самостійно визначати підставу для касаційного оскарження судових рішень, а таку підставу мають вказувати особи, які подають касаційну скаргу, з одночасним наведенням підстави касаційного оскарження з огляду на обставини справи та висновки судів попередніх інстанцій.
Враховуючи, що зазначена справа є справою незначної складності, для можливості відкриття касаційного провадження скаржнику потрібно обгрунтувати виключні підстави касаційного оскарження передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої   статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, що подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Усталеною є позиція Верховного Суду про те, що вимоги касаційної скарги мають бути сформульовані і відповідати їх безпосередньому обґрунтуванню.
Так, скаржник у касаційній скарзі просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Водночас обґрунтування вимог касаційної скарги зводиться до незгоди як з висновком суду апеляційної інстанції, так і з висновком суду першої інстанції про право позивача на отримання ОГД та застосування до спірних правовідносин пункту 5 частини 1 ст. 97 Закону України «Про національну поліцію».
Однак, з посиланням на приписи пункту 3 частини 1 статті 349 КАС України прохальна частина касаційної скарги містить вимогу про скасування лише рішення суду апеляційної інстанції, що в подальшому може вплинути як на визначення меж касаційного перегляду, так і обсяг останнього.
Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків.
На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 328 - 330, 332 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Касаційну скаргу Національної поліції України на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 січня 2024 року у справі № 300/1281/23  - залишити без руху.
Надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги.
Роз`яснити, що невиконання в установлений судом строк вимог цієї ухвали щодо поновлення строку на касаційне оскарження є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                      Т. Г. Стрелець          
Судді                                                                                           С. Г. Стеценко
 А. І. Рибачук