ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 січня 2024 року
м. Київ
 
справа № 130/1596/22
провадження № 61-6838св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,                Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго Збут Транс»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Збут Транс» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 лютого 2023 року у складі судді Шепеля К. А., додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 лютого 2023 року у складі судді Шепеля К. А. та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Медвецького С. К., Оніщука В. В., Копаничук С. Г.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Збут Транс» (далі - ТОВ «Енерго Збут Транс») про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 04 серпня 2020 року він працював на посаді заступника директора з питань розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс».
15 лютого 2022 року на електронну адресу його представника надійшла відповідь на адвокатський запит, до якої було долучено копію наказу від 18 листопада 2021 року № 121 «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Як вбачається зі змісту даного наказу, його було звільнено з посади заступника директора з питань розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс» на підставі пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП у зв`язку з нез`явленням на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.
З цим наказом він не був ознайомлений, трудову книжку станом на день подачі позову не отримав.
Вказує, що перебував на лікарняному з 05 липня 2021 року до 28 жовтня 2021 року, що становить 3 місяці 19 днів, і це не відповідає чотиримісячному проміжку часу, про який зазначено у наказі про звільнення.
Вважає, що не пропустив встановлений частиною першою статті 233 КЗпП України строк на звернення до суду, оскільки відповідно по пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Посилаючись на те, що відповідач допустив порушення норм трудового законодавства та виніс незаконний наказ про звільнення, ОСОБА_1 просив суд:
-                      скасувати наказ № 121 «Про звільнення ОСОБА_1 », виданий директором ТОВ «Енерго Збут Транс» Чайковським Р. 18 листопада 2021 року;
-                      поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора з питань розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс» з 19 листопада 2021 року;
-                      допустити негайне виконання рішення в частині поновлення        ОСОБА_1 на посаді заступника директора з питань розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс».
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від                         02 лютого 2023 року позов задоволено.
Скасовано наказ від 18 листопада 2021 року № 121/ос «Про звільнення ОСОБА_1 », виданий директором ТОВ «Енерго Збут Транс» Чайковським Р.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора з питань регіонального розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс» з 19 листопада 2021 року.
Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника директора з питань регіонального розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс» допущено до негайного виконання.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його доведеності та обґрунтованості.
При цьому суд першої інстанції послався на пункт 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 
Суд зазначив, що оскільки Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який продовжений станом на день розгляду справи, у країні введено воєнний стан з 05-30 год. 24 лютого 2022 року, то позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом.
Додатковим рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 лютого 2023 року стягнуто з ТОВ «Енерго Збут Транс» на користь держави судовий збір 2 481,00 грн.
Не погодившись з такими судовими рішеннями, ТОВ «Енерго Збут Транс» оскаржило їх в апеляційному порядку.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Енерго Збут Транс» залишено без задоволення, рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 лютого                    2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 02 лютого 2023 року залишено без змін. 
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишено за відповідачем.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
03 травня 2023 року ТОВ «Енерго Збут Транс» через засоби поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 лютого 2023 року, додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 лютого 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2023 року. 
В касаційній скарзі заявник просить суд скасувати оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій ухвалені судові рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Доводи інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу від 05 червня 2023 року представник     ОСОБА_1 - адвокат Щудла А. М. просить суд касаційну скаргу ТОВ «Енерго Збут Транс» залишити без задоволення, оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2023 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
30 травня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що  ОСОБА_1 з 04 серпня 2020 року працював на посаді заступника директора з питань розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс».
Як вбачається з листків непрацездатності, позивач перебував на лікарняному у такі періоди: з 05 липня до 14 липня 2021 року - листок непрацездатності серії АЛА № 262380; з 15 липня до 02 серпня 2021 року - листок непрацездатності серії АДФ № 699688; з 02 серпня до 26 серпня 2021 року - листок непрацездатності серії АЛД № 992501; з 27 серпня до 21 вересня 2021 року - листок непрацездатності серії АЛД № 993312; з 22 вересня по 28 жовтня 2021 року - листок непрацездатності серії АЛА № 223480.
Наказом від 18 листопада 2021 року № 121/ос заступника директора з питань розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс» Твердохліба Ю. М. звільнено з 19 листопада 2021 року у зв`язку з нез`явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності за пунктом 5 частини першої статті 40 КЗпП України.
09 лютого 2022 року представник позивача - адвокат Щудла А. М. направив до ТОВ «Енерго Збут Транс» адвокатський запит з проханням повідомити, чи приймалось рішення про звільнення ОСОБА_1 , чи видавалась йому трудова книжка та проводився розрахунок при звільненні.
Згідно відповіді ТОВ «Енерго Збут Транс» від 15 лютого 2022 року, заявнику повідомлено, що у зв`язку з нез`явленням на роботі ОСОБА_1 протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності ухвалено рішення про його звільнення, про що 18 листопада 2021 року видано відповідний наказ. До листа долучено копію наказу від 18 листопада 2021 року № 121 «Про звільнення ОСОБА_1 . Зазначений лист із додатками отримано представником позивача - адвокатом Щудла А. М. 15 лютого 2022 року.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають не у повному обсязі.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Частиною першою статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.
За змістом пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у разі нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.
Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (частина третя статті 40 КЗпП України).
Застосування пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України передбачає одночасну наявність двох складових диспозиції цієї правової норми: установленого нею проміжку часу, протягом якого працівник не з`являвся на роботу, а також факту безперервної непрацездатності працівника упродовж зазначеного часу. Відсутність хоча б однієї з них виключає можливість застосування згаданої норми як підстави звільнення з роботи.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 824/2274/15-а, від 19 липня 2019 року в справі № 826/7334/16, від 22 січня 2020 року в справі № 759/7441/18, від 18 березня 2020 року в справі № 759/10039/18, від 24 червня 2020 року в справі № 495/2574/17, від 29 березня 2023 року у справі № 305/2278/19.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач перебував на лікарняному з 05 липня 2021 року до 28 жовтня 2021 року, тому наказ від 18 листопада 2021 року № 121/ос про звільнення з роботи ОСОБА_1 з посади  заступника директора з питань розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс» прийнятий з порушенням вимог пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки ОСОБА_1 був відсутній на роботі менше ніж чотири місяці підряд у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
 
Верховний Суд зазначає, що незаконність звільнення позивача із займаної посади підтверджено як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.
При цьому суд першої інстанції послався на пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 
Зазначив, що оскільки Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який продовжений станом на день розгляду справи, у країні введено воєнний стан з 05-30 год. 24 лютого 2022 року, то позивачем не пропущено встановлений частиною другою статті 233 КЗпП України строк звернення до суду з даним позовом.
З вказаними висновками погодився і апеляційний суд.
Колегія суддів Верховного Суду не у повній мірі погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій щодо застосування строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (частина друга статті 233 КЗпП України).
Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Статті 257-259, 362, 681, 728, 786  ЦК України містять приписи щодо застосування позовної давності, стаття 559 ЦК - щодо підстав та строків припинення поруки, стаття 1293 ЦК України - щодо права та строків на оскарження дій виконавця заповіту.
Разом із тим, строки звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України. Встановлений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду  є спеціальним строком для судового захисту трудових прав  і застосовується виключно щодо спорів, які за своєю юридичною природою належать до трудового права. Такий строк не є строком позовної давності, який регулюється нормами ЦК України.
До близьких за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 06 липня 2022 року у справі № 148/201/21 (провадження № 61-16063св21), від 14 грудня 2022 року у справі № 750/10938/15-ц (провадження № 61-559св22).  
Оскільки строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, не стосуються строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів, тому посилання позивача та судів попередніх інстанцій на пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, є помилковими.
Разом із тим, Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» КЗпП України доповнено главою XIX такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Тлумачення наведених норм закону свідчить про те, що запровадження на всій території України карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину. 
Заявляючи відповідне клопотання про поновлення встановленого законом строку, особа не повинна наводити конкретних причин пропуску такого строку, крім тих, що пов`язані з внесеними до КЗпП України змінами. Крім того, не є необхідним і заявлення такого клопотання, так як строк звернення до суду не пропущено. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.
У подальшому постановами Кабінету Міністрів України строк дії карантину неодноразово продовжувався до 30 червня 2023 року включно.
Отже, оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтею 233 КЗпП України продовжуються на строк його дії. 
Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22) та Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду  від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21 (провадження                                            № 61-7480сво22).
Оскільки  наказом від 18 листопада 2021 року № 121/ос (тобто під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)),  ОСОБА_1 було звільнено з роботи з 19 листопада 2021 року, а позов про скасування вказаного наказу про звільнення та поновлення на роботі подано до суду у серпні 2022 року, тобто також під час дії на території України вказаного карантину, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом, але помилились щодо мотивів такого висновку.
Водночас, дійшовши правильного висновку про задоволення позову, суд  першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, обґрунтовано стягнув додатковим рішенням від 02 лютого 2023 року з ТОВ «Енерго Збут Транс» на користь держави судовий збір 2 481,00 грн.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має, зокрема, право змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).
 
Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 лютого 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2023 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.
 
Оскільки Верховний Суд змінює судові рішення, але виключно у частині мотивів їх ухвалення, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.
 
У зв`язку з цим, додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 лютого 2023 року підлягає залишенню без змін.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Збут Транс» задовольнити частково.
 
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 лютого 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2023 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.
 
Додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 лютого 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                   М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                             А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко 
 
В. М. Коротун
 
М. Ю. Тітов