ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2024 р. 	Справа № 520/4945/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,

          розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 06.11.23  у справі                          №520/4945/22
за позовом          ОСОБА_1  
до          Головного управління Національної поліції в Харківській області                            
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до  Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі по тексту також - ГУНП в Харківській області, відповідач), в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати наказ №164 о/с від 22.03.2022 року Головного управління Національної поліції в Харківській області про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п.6 частини 1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію";
- поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків центру забезпечення ГУНП в Харківській області;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.03.2022 року по день постановлення рішення;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 30000 гривень щомісячно, як складову частину грошового забезпечення, згідно постанови КМУ від 28.02.2022 №168.
В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що не погоджується з наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від №164 о/с від 22.03.2022 про звільнення його зі служби в поліції, вважає його безпідставним та таким, що грубо порушує його права, є необґрунтованим та незаконним, а тому підлягає скасуванню. 
          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 року у  задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. 
ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу (за підписом його представника), в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 року у даній справі та ухвалити нове рішення, яким визнати протиправним та скасувати наказ №164 о/с від 22.03.2022 року Головного управління Національної поліції в Харківській області про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п.6 частини 1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію"; поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків центру забезпечення ГУНП в Харківській області; стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.03.2022 року по день постановлення рішення; стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 30000 гривень щомісячно, як складову частину грошового забезпечення, згідно постанови КМУ від 28.02.2022 №168.
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що,  ознайомившись з повним текстом рішення у справі №520/4945/22, вважає, що останнє було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції не повністю з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам, підійшовши формально до вивчення обставин справи, а тому рішення суду є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Наводить власні доводи та обґрунтування щодо процедури проведення службового розслідування. Зазначає, що зважаючи на порушення відповідачем у даній справі процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та процедури звільнення, є достатньою підставою для скасування прийнятих відповідачем рішень.  Наводить власні доводи та обґрунтування щодо застосування до позивача найтяжчого дисциплінарного стягнення. Вважає, що відповідачем не доведено та матеріалами справи не підтверджується допущення позивачем порушення службової чи трудової дисципліни, а саме: не доведено відсутність позивача на службі без поважних причин, при цьому відповідачем було застосовано крайній вид дисциплінарного виливу - звільнення зі служби без врахування, чи наявна вина позивача у вчиненні проступку. Зазначає, що відповідачем не було належним чином встановлено в діях позивача складу дисциплінарного проступку та враховано сумлінне ставлення поліцейського до служби, то рішення комісії в частині накладення найсуворішого стягнення зі звільненням зі служби в поліції є повністю необґрунтованим. Вказує, що необхідно звернути увагу на співмірність тяжкості вчиненого позивачем проступку та обраного відповідачем виду дисциплінарного стягнення, що, на його переконання, при обранні відповідачем виду дисциплінарного стягнення позивачу за вчинений дисциплінарний проступок обрано не у відповідності до встановлених службовим розслідуванням тяжкості проступку, обставини, за яких його скоєно та заподіяну шкоду внаслідок такого проступку, у зв`язку із чим відповідачем протиправно застосовано до позивача найсуворіший вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Наводить доводи щодо виплати середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Окрім того, зазначає, що за період, починаючи із дня застосування Постанови №168, а саме із 24.02.2022 р., до дня закінчення воєнного стану за весь час вимушеного прогулу на користь поліцейського підлягає стягненню додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн. щомісячно, як складова частина грошового забезпечення, визначеного поліцейському на день звільнення. Вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на її необґрунтованість, безпідставність та неможливість її задоволення, просив скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 залишити без змін. 
          На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_1 , з 30.12.2010 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 - в органах Національної поліції України.
З 02.04.2021 обіймав посаду поліцейського відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків ЦЗ Головного управління Національної поліції в Харківській області.
22.03.2022 начальником ГУНП в Харківській області полковником поліції В.Тимошко затверджено висновок службового розслідування за фактами, викладеними у рапорті начальника ЦЗ ГУНП в Харківській області майора поліції О.В.Бачинського відносно поліцейського відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків ЦЗ Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , на підставі наказу ГУНП в Харківській області від 22.03.2022 №496, згідно з яким комісія ухвалила за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог п.1 ч.1 ст.18, п.24 ч.1 ст.23, ч.2 ст.24 Закону України "Про Національну поліцію", п.1,6 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 №190 "Про деякі питання проходження служби поліцейськими в період дії воєнного стану" застосувати до поліцейського відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків ЦЗ Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 22.03.2022 №222 за вчинення дисциплінарного проступку до поліцейського відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків ЦЗ Головного управління Національної поліції України в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 22.03.2022 №164о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0087113), поліцейського відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків центру забезпечення Головного управління Національної поліції України в Харківській області, з 22.03.2022, без виплати грошового забезпечення з 27.03.2022, звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Позивач, вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню,  наказ №164 о/с від 22.03.2022 року Головного управління Національної поліції в Харківській області про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п.6 частини 1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію", звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом. 
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Національної поліції в Харківській області правомірно видано наказ від 22.03.2022 №164 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі по тексту -  Закон № 580-VIII).
Положеннями статті 3 Закону №580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 ст.8 Закону №580-VIII визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Приписи ст.18 Закону №580-VIII зобов`язують поліцейського неухильно дотримуватися положень Конституції України, Законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, поважати і не порушувати прав і свобод людини.
Колегія суддів звертає увагу, що діяльність поліцейського має відповідати не тільки положенням Конституції і чинного законодавства, а й моральним принципам і нормам. При цьому етичний кодекс, яким поліцейські повинні керуватися, не просто спирається на загальноприйняту мораль, а й конкретизує її вимоги відповідно до специфіки службової діяльності, неординарних обов`язків і повноважень, що покладаються на них. Поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.
Наведене вище узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 22.07.2020 року у справі №804/8515/17.
Частинами першою та другою ст.19 Закону №580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Згідно з частиною 1 статті 64 Закону №580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Правила етичної поведінки поліцейських, які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 за №1179 (далі - Правила                 № 1179).
Зі змісту пункту 1 розділу І Правил №1179 вбачається, що  ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування. 
На виконання приписів абзаців 1,2 та 7 пункту 1 розділу ІІ Правил №1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: 
- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;
Слід зазначити, що відповідно до пункту 24 частини 1 статті 23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої  статті 106 Конституції України,  Закону України  "Про правовий режим воєнного стану"  Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/202  в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Надалі, відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався (під час спірних правовідносин), який діє і на даний час. 
Згідно із частиною 2 статті 24 Закону №580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
З наведеного слідує, що під час воєнного стану на поліцейського покладено додаткові повноваження та обов`язки, дотримання та виконання яких мають здійснюватись працівниками поліції сумлінно.
Нормами частин 1 та 2 статті 19 Закону №580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень регламентовано Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Дисциплінарним статутом визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Положеннями частини 1 статті 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі по тексту - Дисциплінарний статут) визначено, що службова дисципліна - це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно з пунктами 1,6 та 11 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.
Згідно зі статтею 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Як передбачено частиною 3 статті 13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.
Приписами частин 2-4 статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Так, частиною 10 статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Відтак, підставою для застосування дисциплінарного стягнення є вчинення дисциплінарних проступків, зокрема, невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.
Як встановлено оспорюваного наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області, позивача було звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 ст.77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення служби накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту)  Закону №580-VIII. 
Позивача у справі було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у відсутності на службі без поважних причин з 27.02.2022 по 22.03.2022, тим самим скоївши прогули, без зазначення поважних причин неприбуття на службу.
Висновком службового розслідування встановлено, що 22.03.2022 до ГУНП в Харківській області надійшов рапорт начальника ЦЗ ГУНП в Харківській області майора поліції                 Бачинського О.В. про те, що поліцейський відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків ЦЗ ГУНП в Харківській області старший сержант поліції ОСОБА_1 з 09.03.2022 по теперішній час безпідставно не виходить на службу, про причини своєї відсутності нікому не повідомив, на зв`язок не виходить (т.1, а.с.115).
Опитаний у ході службового розслідування начальник ЦЗ ГУНП в Харківській області майор поліції Бачинський О.В. підтвердив факти відсутності ОСОБА_1 в період з 09.03.2022 по 22.03.2022 на службі, викладені у своєму рапорті (т.1, а.с.110).
Також, опитаний начальник відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків ЦЗ ГУНП в Харківській області лейтенант поліції Горанін С.В. пояснив, що старший сержант поліції ОСОБА_1 27.02.2022 безпідставно не вийшов на службу. У телефонній розмові повідомив опитуваному, що в нього не має можливості прибути на службу до ЦЗ ГУНП в Харківській області (т.1, а.с.111).
З метою з`ясування обставин відсутності на службі старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , 22.03.2022 о 10.30 останньому здійснено телефонний дзвінок на мобільний номер телефону НОМЕР_1 за допомогою месенджера "Телеграм" та повідомлено про необхідність надання ним пояснення з приводу його відсутності на службі. Старший сержант поліції ОСОБА_1 повідомив, що наразі перебуває у м. Полтаві, причини свого невиходу на службу не повідомив та відмовився повертатись до м. Харкова, зокрема для надання пояснення.
У зв`язку з наведеним, згідно абз.3 ч.3 ст.27 Дисциплінарного статуту, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 було визнано таким, що відмовився від надання пояснень, про що заступником начальника управління - начальником ВСР УГІ ГУНП в Харківській області майором Денисенко С.В. в присутності заступника начальника управління - начальника ВП УГІ ГУНП в Харківській області майора поліції Шадріна А.О. та начальника УГІ ГУНП в Харківській області полковника поліції Тюріна В.О. складено відповідний акт від 22.03.2022 (т.1, а.с.112).
Також, в межах службового розслідування комісією було проаналізовано акт про відсутність на службі та невиконання своїх службових обов`язків старшим сержантом поліції ОСОБА_1 від 22.03.2022, складений начальником ЦЗ ГУНП в Харківській області майором поліції Олександром Бачинським, заступником начальника ЦЗ - начальником АТВ ЦЗ ГУНП в Харківській області майором поліції Володимиром Момотом та начальником відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків ЦЗ ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції Станіславом Гораніним, з якого вбачається, що останні засвідчили безпідставну відсутність поліцейського на службі та невиконання ним своїх службових обов`язків в період з 27.02.2022 по 22.03.2022 в умовах воєнного стану, широкомасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України (т.1, а.с.113).
Як вже зазначалося вище, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Згідно вказаного Указу Президента України Міністерство внутрішніх справ України, зокрема, в особі Національної поліції України, яка є структурним підрозділом, зобов`язано запровадити та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Відповідно до п.1 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 №190 "Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану" поліцейським, які перебувають поза місцем несення служби, крім тих, що виконують службові завдання, протягом 1 доби повинні прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, а саме: поліцейським, для яких проїзд у регіон місця проходження служби є неможливим у зв`язку з об`єктивними причинами (тимчасова окупація, повне зупинення транспортного сполучення); поліцейським, які виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні яких перебувають батьки, що потребують стороннього догляду, та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, та чоловіки (дружини), які є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби; поліцейським, які мають статус одинокої матері (батька).
Згідно п.3 вказаного наказу поліцейські, які не підпадають під перелік осіб, визначених пунктом 1 цього наказу, зобов`язані невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби.
У ході службового розслідування встановлено, що старший сержант поліції ОСОБА_1 не підпадає під категорію поліцейських згідно переліку, зазначеного у пункті 1 цього наказу.
Однак, позивач не прибув до органу поліції за місцем несення служби,  порушивши вимоги пункту 3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 №190 "Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану".
Згідно ст.17 Закон України "Про правовий режим воєнного стану", органи державної влади України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, громадські об`єднання, а також громадяни зобов`язані сприяти діяльності військового командування та військових адміністрацій у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану на відповідній території.
Старший сержант поліції ОСОБА_1 склав Присягу на вірність Українському народові, згідно з якої присягає вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.
Відповідно до пункту 24 частини 1 до статті 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань: бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
Згідно ч.2 ст.24 Закону України "Про Національну поліцію", у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Старший сержант поліції ОСОБА_1 також був ознайомлений з вимогами наказу начальника ГУНП в Харківській області від 19.10.2021 №2062 що, у разі вчинення ним протиправних дій, які підривають авторитет Національної поліції України в очах населення, керівництвом ГУНП в Харківській області до працівників буде прийматися безальтернативне рішення - звільнення з Національної поліції України.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.03.2019 по справі №819/736/18 та у постанові від 05.03.2020 у справі №815/4478/16 в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992, прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого часу, такі більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Колегія суддів зазначає, що дисциплінарною комісією  було встановлено та не спростовано у ході судового розгляду даної справи у судах першої та апеляційної інстанцій, що позивач був відсутній на службі в період з 27.02.2022 по 22.03.2022 без поважних причин.
Посилання позивача, як на підставу протиправності оспорюваного наказу відповідача, на факт постійного  перебуванням останнього  за місцем свого проживання в смт. Пісочин, будучи на постійному зв`язку з керівництвом, очікуючи розпорядження для виходу на службу, є в даному випадку необґрунтованими та такими, що не спростовують вчинення останнім дисциплінарного проступку, що виразився у відсутності службі в період з 27.02.2022 по 22.03.2022 без поважних причин.
Колегія суддів зазначає, що з матеріалів даної справи вбачається, що позивач фактично             не заперечує факту невиходу на службу в період з 27.02.20222 по 22.03.2022. 
При цьому належних доказів того, що позивачем здійснювались спроби виходу на службу відповідно до графіку чергування чи постійного спілкування з його безпосереднім керівником щодо строку виходу на службу, позивачем не надано.
Відтак, враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що дисциплінарна комісія під час службового розслідування щодо позивача повно встановила та з`ясувала обставини вчинення останнім дисциплінарного проступку, що виразився у безпідставній відсутності на службі без поважних причин, а також не приймання участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який є несумісним з подальшим проходженням служби в Національній поліції України. 
З огляду на наведене вище, посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем                    не доведено та матеріалами справи не підтверджується допущення позивачем порушення службової чи трудової дисципліни, а саме не доведеність відсутності позивача на службі без поважних причин, є необґрунтованими. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості та правомірності оспорюваного наказу №164 о/с від 22.03.2022 року Головного управління Національної поліції в Харківській області про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п.6 частини 1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" та відсутності підстав для визнання його протиправним та скасування. 
Заперечуючи проти висновків службового розслідування наводить в апеляційній скарзі власні доводи та обґрунтування щодо недотримання процедури проведення службового розслідування, вважаючи, що  порушення відповідачем у даній справі процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та процедури звільнення, є достатньою підставою для скасування прийнятих відповідачем рішень. 
Надаючи таким доводам апеляційної скарги правову оцінку, колегія суддів відхиляє їх, з огляду на наступне. 
Відповідно до частини 2 статті 18 Дисциплінарного статуту поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; користуватися правничою допомогою.
Аналогічні права поліцейського відображені в пункті 2 розділу IV Порядку №893.
Як вже зазначалося вище, з метою з`ясування обставин відсутності на службі старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , 22.03.2022 о 10.30 останньому здійснено телефонний дзвінок на мобільний номер телефону НОМЕР_1 за допомогою месенджера "Телеграм" та повідомлено про необхідність надання ним пояснення з приводу його відсутності на службі. Старший сержант поліції ОСОБА_1 повідомив, що наразі перебуває у м. Полтаві, причини свого невиходу на службу не повідомив та відмовився повертатись до м. Харкова, зокрема для надання пояснення.
У зв`язку з зазначеним, позивача визнано таким, що відмовився від надання пояснень               про що складено відповідний акт від 22.03.2022 (т.1, а.с.112).
При цьому, щодо доводів апеляційної скарги про те, що жодного повідомлення від відповідача він не отримував, зазначаючи про те, що єдиним контактним номером телефону позивача є номер, який вказаний ним в адміністративному позові, а саме НОМЕР_2 , і саме за цим номером закріплені всі месенджери за якими можливо зв`язатися із позивачем, що достеменно відомо відповідачу, то колегія суддів відхиляє такі доводи, як необґрунтовані, оскільки зі змісту наявної в матеріалах справи запиту позивача до ГУНП в Харківській області про надання інформації від 10.06.2022 (т.1, а.с.151),  останній вказує своїм номером телефону - НОМЕР_1 . Відтак, відсутні підстави вважати, що вказаний номер телефону не належить позивачу та він не отримував телефонні дзвінки та повідомлення на месенджери з листами. 
Належних обставини, які б завадили позивачу прибути на службу 27.02.2022 року останній не наводить. Відповідних доказів матеріали справи не містять. 
Посилання позивача на те, що він до 10.06.2022 чекав повідомлення від керівництва, куди йому прибути до роботи та нести службу відповідно до його прямих обов`язків, з огляду на тривалий час такого очікування та встановлені у цій справі обставини не спростовують невиконання ним як поліцейським покладених на нього завдань територіальної оборони щодо участі у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Той факт, що, як зазначає позивач, він був на постійному зв`язку із керівництвом                   ГУНП в Харківській області, зокрема керівником свого відділу, не спростовує наведеного вище.
Колегія суддів зазначає, що позивач не наводить обґрунтованих доводів, які саме конкретно та в який спосіб чинились перешкоди у реалізації його права на захист. 
Реалізація прав поліцейського, якими він наділений під час службового розслідування, знаходиться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із його власною поведінкою, яка має відповідати критеріям сумлінності, добросовісності та доброчесності, демонстрації прагнення до відкритості, а також існуванням істотних, вагомих та суттєвих аргументів. 
Окрім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введення Указом Президента України від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від                   24 лютого 2022 року №2102-ІХ, воєнного стану в Україні, наказом Національної поліції України від 23.02.2022 № 171, на виконання Указу Президента України «Про введення надзвичайного стану в Україні», з метою нормалізації обстановки в державі, забезпечення захисту та охорони державного кордону, протидії злочинності, підтримання громадської безпеки та порядку, створення умов для належного функціонування органів державної влади, місцевого самоврядування та інших інститутів громадського суспільства, запобігання спробам захоплення державної влади чи зміни конституційного ладу шляхом насильства, особовий склад переведено на посилений варіант службової діяльності в надзвичайний (позаплановий) режим, відповідно до якого поліцейські з 24 лютого 2022 року мали б знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки. 
Доводи апеляційної скарги про те, що  зважаючи на порушення відповідачем у даній справі процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та процедури звільнення, є достатньою підставою для скасування прийнятих відповідачем рішень, колегія суддів відхиляє, як такі, що суперечать вищенаведеному. 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що  рішення дисциплінарної комісії в частині накладення найсуворішого стягнення зі звільненням зі служби в поліції є повністю необґрунтованим, посилаючись на те, що необхідно звернути увагу на співмірність тяжкості вчиненого позивачем проступку та обраного відповідачем виду дисциплінарного стягнення, оскільки на переконання скаржника при обранні відповідачем виду дисциплінарного стягнення позивачу за вчинений дисциплінарний проступок останній обрано не у відповідності до встановлених службовим розслідуванням тяжкості проступку, обставини, за яких його скоєно та заподіяну шкоду в наслідок такого проступку, у зв`язку із чим відповідачем протиправно застосовано до позивача найсуворіший вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби,  то колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, з огляду на наступне. 
Відповідно до частини восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
За результатами проведеного службового розслідування відповідач дійшов висновку, що за вчинення дисциплінарного проступку позивача слід застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною другою ст.2 КАС України критеріям,                  не втручається у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.
При цьому, колегією суддів взято до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.09.2020 у справі №360/4790/19, відповідно до якого питання обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, але при цьому необхідно враховувати певні обставини. Суд здійснює правову оцінку рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень за критеріями частини другої статті 2 КАС України, які є межею для дискреційних повноважень останніх. Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед у тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 20.12.2019 у справі №804/2054/17, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що зі змісту Присяги працівника поліції, слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.
Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі 804/6242/17.
Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі                             №815/4478/16.
Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №816/604/17).
Колегія суддів звертає увагу, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам. 
Зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини щодо скоєного позивачем під час дії воєнного стану дисциплінарного проступку, колегія суддів вважає доведеним недотримання позивачем службової дисципліни та співмірним обраний вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції позивача. 
Оскільки вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування наказу №164 о/с від 22.03.2022 року Головного управління Національної поліції в Харківській області про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п.6 частини 1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, колегія суддів вважає, що інші (похідні) вимоги позивача щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді поліцейського відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків центру забезпечення ГУНП в Харківській області; стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.03.2022 року по день постановлення рішення також не підлягають задоволенню. 
Така правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, який викладений у постановах від 28 листопада 2019 року у справі № 120/860/19а та від 04 грудня 2019 року у справі № 824/355/17-а.
Окрім того, щодо вимог позивача про стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 30000 гривень щомісячно, як складову частину грошового забезпечення, згідно постанови КМУ від 28.02.2022 №168. 
Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка", виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Однак, колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду даної справи в судах першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач ухилився від виконання своїх службових обов`язків,  був  відсутній на службі в період з 27.02.2022 по 22.03.2022 без поважних причин,           не взяв участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та заходів  правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією російської агресії проти України,  доказів безпосередньої його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів позивачем до суду першої та апеляційної інстанцій не було надано. 
Відтак, наведені вище вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо безпідставності заявлених  вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області  про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у їх задоволенні.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Згідно зі ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Позивачем не було доведено обставин на яких ґрунтуються його вимоги.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, було доведено (доказано) правомірність оспорюваного рішення (наказу), який є предметом оскарження у даній справі. 
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки, відповідно до п.1 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище, і позивач не був службовою особою, який у значенні вказаного вище Закону займав відповідальне або особливо відповідальне становище, дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.328 КАС України.    
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі                     №520/4945/22 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко