КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2539/2024
Справа № 362/2598/23
 
П О С Т А Н О В А

Іменем   України
 
11 січня 2024 року                                                                                                
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач),  Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Марчук О.Л. в м. Васильків 18 жовтня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 
 
в с т а н о в и в :
 
У травні 2023 року позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором станом на 27 лютого 2023 року у розмірі 56308,47 грн. та судові витрати.
Заявлені вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала заяву б/н від 29 жовтня 2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлена з  Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується її підписом в анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді, а також наказом банка про їх затвердження.
При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті, згідно яких обслуговується відповідач. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк».
Одночасно із доказами приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується з ч. 2 ст. 642 ЦК України. Виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.
Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50000 грн.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01 березня 2019 року згідно п. 2.1.1.2.12  сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язання клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4 % для картки «Універсальна», 84,0 % для картки «Голд».
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 27 лютого 2023 року має заборгованість 56308,47 грн., яка складається з 46794,72 грн. заборгованості за кредитом, 0,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками, 9513,75 грн. заборгованості за простроченими відсотками, 0,00 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. нарахована пеня, 0,00 грн. нараховано комісії.
 
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 56308,47 грн. та 2684 грн. судових витрат.
                        
Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що в позові зазначено про звернення її до банку з метою отримання банківських послуг та підписання заяви б/н від 29 жовтня 2011 року, в той же час розрахунок заборгованості надано з 2014 року.
Вказувала, що оскільки витяг з Тарифів по обслуговуванню кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 листопада 2018 року шляхом підписання заяви-анкети, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, та відповідальності у вигляді сплати пені (неустойки). Доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з цими Умовами ознайомилась, погодилась і мала на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком на надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні, і саме така позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду України: від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15, від 14 грудня 2016 року в справі № 6-2462цс16, від 22 березня 2017 року в справі № 6-2320цс16, та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. Таким чином, вважала, що дії позивача свідчать про завідоме та очевидне зловживання правом.
Вважала наведені в позові доводи неспроможними.
Наголошувала, що наданий до суду розрахунок сам по собі не може бути належним та допустимим доказом наявності боргу та його розміру, оскільки нічим не підтверджується, його правильність неможливо перевірити, крім того, він не оформлений належним чином, оскільки в ньому не зазначено прізвище посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України № 55 від 17 квітня 2003 року.
Вказувала, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» не дотрималось вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Крім того, в 2011 році відповідач, маючи намір відкрити картковий банківський рахунок для власних потреб, звернулась до одного з відділень АТ КБ «ПриватБанк». З метою відкриття карткового рахунку працівник банку зібрала інформацію у вигляді анкетних даних та зафіксувала їх у анкеті-заяві. В розділі «додаткова інформація», обов`язковому для заповнення для отримання кредитної карти, інформація відсутня. Достовірність відомостей, зафіксованих у анкеті-заяві, відповідач підтвердила власним підписом. Зі змістом будь-яких умов та правил надання банківських послуг або тарифів її ніхто не ознайомлював, будь-яких доказів ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку позов не містить. Картковий рахунок було відкрито без кредитного ліміту. Будь-якого кредитного договору не укладалось і відповідачем не підписувалось. В анкеті-заяві, долученій до позову, відсутні істотні умови кредитного договору. Позивачем пред`явлені вимоги щодо стягнення тіла кредиту, відсотків, неустойки, проте походження таких сум встановити неможливо. Роздруківка з сайту позивача (витяг з тарифів обслуговування та умови і правила надання банківських послуг), яку відповідач побачила вперше при ознайомленні з позовом, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій банку, який може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Зазначала, що за доводами позивача, тіло кредиту було збільшено до 50000 грн., при цьому позивачем не надано доказів, що відповідач зверталася до банку з проханням збільшити кредитний ліміт. Долучена довідка про зміну умов кредитування не є належним доказом, оскільки не містить підпису відповідача, який хоча б підтвердив ознайомлення зі збільшенням кредитного ліміту. Також довідка не містить жодних ідентифікуючих ознак кредитного договору, відсутня печатка банку.
Крім того, у анкеті-заяві не зазначено, яку саме картку відповідач бажає отримати, не зазначено даних про умови кредитування, в тому числі кредитний ліміт, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачено за несвоєчасне погашення кредиту, розмір комісії.
Вважала, що копії доказів долучені до позовної заяви з порушенням вимог ст. 95 ЦПК України, а наявність оригіналу анкети-заяви взагалі ставиться під сумнів самим позивачем. Беручи до уваги, що з моменту відкриття банківського рахунку минуло майже чотири роки, то відповідач практично не пам`ятає, чи саме цей документ вона підписувала, а позовна заява містить анкету-заяву в копії, не засвідченій належним чином, в поганій якості, тому відповідач на підставі п. 11 ст. 83 ЦПК України просить виключити цей документ з числа доказів і розглядати справи на підставі інших доказів.
 
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» направлені письмові пояснення, в яких викладені заперечення проти доводів апеляційної скарги і аргументи позивача щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Позивач вказував, що відповідно до укладеного договору б/н від 29 жовтня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 5500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Також відповідачем цього ж дня 29 жовтня 2011 року підписана довідка про умови кредитування за використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. З копії анкети-заяви ОСОБА_1 чітко вбачається, що вона висловила згоду на укладення договору та виявила бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна», особистим підписом засвідчивши, що ознайомлена і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Також у заяві міститься відмітка про те, що відповідача ознайомлено в тому числі з тарифами по карткам і умовам кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». За вказаним договором було неодноразово змінено кредитний ліміт, що було здійснено відповідно до Умов та правил надання банківських послуг і підтверджується довідкою банку. Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується відомостями виписки по рахунку клієнта станом на 03 березня 2023 року. Апелянт не навела жодних правових підстав щодо існування у неї права на користування коштами банку без сплати відсотків. Після отримання картки за умовами укладеного з банком договору відповідач здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснювала частково погашення заборгованості по кредитному договору. Діями апелянта підтверджено, що при відсутності розуміння Умов та Правил надання банківських послуг, вона не змогла би з 2011 року користуватися кредитними коштами та кредитною карткою в межах ліміту кредитних коштів, які були встановлені, та за якими вона вчиняла банківські операції на погашення відсотків, проводила перекази, оплату комунальних послуг, погашення заборгованості. З момент оформлення кредитного договору 11 років тому позичальник не зверталася в банк за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про її обізнаність про розмір процентних ставок і згоду з ними.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду першої інстанції наведеним вимогам відповідає.
 
Задовольняючи позов АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, на підставі якої їй було видано кредитну картку «Універсальна», ознайомилась з тарифами по карткам і умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується відомостями виписки по рахунку клієнта. Оскільки відповідач не виконує свої зобов`язання перед позивачем за кредитним договором, заборгованість за тілом кредиту в розмірі 46794,72 грн. та за простроченими відсотками 9513,75 грн. підлягає стягненню з неї на користь позивача.
 
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.
 
Судом встановлено, що 29 жовтня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Анкета-заява містить особисті дані ОСОБА_1 (а. с. 39).
Своїм підписом в заяві ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанк. Вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.
На а. с. 67 - 69 знаходиться копія паспорту ОСОБА_1 .
На а. с. 41 - 64 знаходиться витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.
На а. с. 40 знаходиться копія довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN55000045536993, ОСОБА_1 , в якій визначено тип карти, тип кредитної лінії, валюта рахунку, базова процентна ставка в місяць 2,5 %, розмір щомісячних платежів, що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді - 7 % від заборгованості, термін внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітнім, розміри пені та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості.
На а. с. 19 - 36 знаходиться копія виписки по рахунку ОСОБА_1 за договором б/н за період з 03 червня 2011 року по 03 березня 2023 року, згідно якої всього за період надходжень 382326,80 грн., всього витрат 438635,27 грн., баланс на кінець періоду -56308,47 грн.
На а. с. 37 - 38 знаходяться довідки про видачу ОСОБА_1 кредитних карток, остання з яких видана 17 листопада 2017 року з терміном дії до кінця травня 2021 року, а також довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , згідно якої кредитний ліміт, встановлений 28 березня 2014 року в розмірі 15000 грн., який в подальшому змінювався.
На а. с. 8 - 18 наявні розрахунки заборгованості за договором б/н від 29 жовтня 2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 31 жовтня 2015 року, 30 червня 2019 року, 27 лютого 2023 року, згідно яких погашено заборгованості за поточним тілом кредиту 52799,32 грн., погашено заборгованість за простроченим тілом кредиту 9146,58 грн., погашено заборгованості по нарахованим відсоткам 5159,54 грн., погашено заборгованості по простроченим відсоткам 3330,29 грн., заборгованість за тілом кредиту 46794,72 грн., в тому числі за простроченим тілом кредиту 46794,72 грн., заборгованість за простроченими відсотками 9513,76 грн., загальна заборгованість за наданим кредитом 56308,47 грн.
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» вказувало на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, в тому числі за основною сумою кредиту 46794,72 грн. та заборгованості за простроченими відсотками 9513,75 грн.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
 
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір  процентів,  тип  процентної  ставки (фіксована або змінювана)  та  порядок   їх   сплати   за   кредитним   договором визначаються  в  договорі залежно від кредитного ризику,  наданого забезпечення,  попиту і пропозицій,  які  склалися  на  кредитному ринку,  строку користування кредитом,  розміру облікової ставки та інших факторів. 
 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
 
Обґрунтовуючи дані вимоги, позивач посилався не лише на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору, а й надав до позовної заяви копію іменної довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN55000045536993, ОСОБА_1 , в якій безпосередньо визначено тип карти, тип кредитної лінії, валюта рахунку, базова процентна ставка в місяць 2,5 %, розмір щомісячних платежів, що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді - 7 % від заборгованості, термін внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітнім, відповідальність позичальника, зокрема розміри пені та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості.
 
Враховуючи наведене, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що оскільки витяг з Тарифів по обслуговуванню кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правила надання банківських послуг в ПриватБанку,  які міститься в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, то їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви, і що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та відповідальності у вигляді справи пені (неустойки).
 
Виходячи з вищевикладеного, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та відхиляються апеляційним судом також доводи апеляційної скарги, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» не дотрималось вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
 
Апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, що копія анкети-заяви, долученої до матеріалів справи, не відповідає вимогам ст. 95 ЦПК України, та має бути виключена з числа доказів на підставі п. 11 ст. 83 ЦПК України.
 
Так, положеннями ст. 95 ЦПК України визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.  Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
 
Наведеним вимогам ст. 95 ЦПК України наявна в матеріалах справи копія анкети-заяви від 29 жовтня 2011 року відповідає, і з клопотаннями про витребування оригіналу вказаного доказу під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не зверталася.
 
Апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги, що наданий позивачем розрахунок заборгованості оформлений неналежним чином, а саме не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України № 55 від 17 квітня 2003 року, з огляду на те, що згідно п. 1.1 стандарту, цей стандарт поширюється на  організаційно-розпорядчі документи  (далі  - документи) - постанови, розпорядження, накази, положення,  рішення,  протоколи,  акти,  листи  тощо. Натомість розрахунок заборгованості, складений позивачем, до вказаного переліку організаційно-розпорядчих документів не входить. 
 
Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, що розрахунок заборгованості не може бути належним та допустимим доказом наявності боргу та його розміру, з огляду на те, що позивачем на підтвердження даних обставин надано також первинні документи, а саме виписку з особового рахунку, в реквізитах виписки зазначено, що вона зроблена по клієнту ОСОБА_1 , наведено особисті дані відповідача, крім того, з даної виписки з особового рахунку чітко вбачаються дати і розмір встановлення кредитного ліміту, які узгоджуються з відомостями довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , і згідно якої залишок після останньої операції становить від`ємне значення (а. с. 19 - 36).
 
Верховним Судом в постанові від 16 вересня 2020 року в справі № 200/5647/18 (провадження N 61-9618св19) сформульовано правовий висновок, згідно якого доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
 
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами.
 
Згідно правових висновків Верховного Суду в постанові від 16 вересня 2020 року по справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), апеляційному суду необхідно дослідити виписку по картковому рахунку у сукупності з іншими доказами та перевірити, чи було встановлено відповідачу кредитний ліміт, якщо було встановлено, то в якому розмірі, чи отримував він кредитну картку та строк її дії, чи користувався останній кредитними коштами (чи отримував готівку у банкоматі та відділенні банку, чи купував товари та чи перерахував кошти на інші рахунки), якщо користувався, то в якому розмірі, чи здійснював повернення кредитних коштів позивачу, якщо здійснював, то в якому розмірі.
 
Таким чином, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, підтверджує фактичне отримання кредитних коштів і заборгованість позичальника ОСОБА_1 за виданим кредитом.
 
Позичальник після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, отримувала кредитні кошти, частково погашала заборгованість за кредитним договором, що підтверджується випискою з рахунку.
 
Апеляційний суд також враховує, що у даній справі договір у встановленому законом порядку позичальником не оспорювався та не визнавався недійсним, власного розрахунку заборгованості відповідачем не надано, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, щодо наявності підстав для стягнення заборгованості і розміру цієї заборгованості.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
 
Виходячи із наведеного, оскільки заборгованість кредитом позичальником повернута не була, банк отримав право на задоволення своїх вимог кредитора шляхом стягнення заборгованості за тілом кредиту та простроченими відсотками, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 27 лютого 2023 року складає 56308,47 грн., даний розмір заборгованості відповідачем не спростований, власного розрахунку нею не надано.
 
Доводи апеляційної скарги, що розрахунок заборгованості позивачем надано з 2014 року, хоча в позові зазначено, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулася до банку в 2011 році, правильності даного розрахунку не спростовують, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.
 
Апеляційний суд приймає до уваги, що складення розрахунку заборгованості з 2014 року узгоджується з відомостями, зазначеними у виписці з особового рахунку відповідача, згідно якого вперше зняття готівки нею (користування кредитом) здійснено саме в 2014 році.
 
Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
 
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із рішеннями суду першої інстанції і переоцінки доказів та не спростовують висновків суду першої інстанції.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді:                                                                                                             Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                            Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                        Яворський М.А.