ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1211/24 Справа № 225/1559/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Геря О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В., 
суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І., 
за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №225/1559/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України», про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2023 року (суддя Геря О.Г.),

в с т а н о в и в:

В серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського міського суду Донецької області із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, заінтересована особа Акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України», посилаючись на те, що в травні 2018 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до Дзержинського міського суду Донецької області з заявою про відновлення втраченого судового провадження, в якому просило відновити втрачене судове провадження у цивільній справі №2/260/1605/2013 за позовом АТ «Ощадбанку» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що необхідно позивачу для виконання судового рішення. Разом із заявою «Ощадбанком» було подано клопотання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 07 червня 2018 року відновлено провадження у цивільній справі №2/260/1605/2013 в частині змісту заочного рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 29 жовтня 2013 року. Після чого Дзержинським міським судом Донецької області було видано виконавчий лист для примусового виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 29 жовтня 2013 року. В серпні 2023 року заявниці стало відомо, що 27 серпня 2018 року державним виконавцем Краматорського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області було відкрито виконавче провадження (№АСВП 57081094), яке завершено. 09 серпня 2019 року державним виконавцем Краматорського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ Мін`юсту було повторно відкрито виконавче провадження (№ АСВП 59746534), яке продовжує перебувати на примусовому виконанні. Вважає, що видача Дзержинським міським судом Донецької області виконавчого листа задля примусового виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 29 жовтня 2013 року у справі №2/260/1605/2013 є передчасною та помилковою оскільки немає підстав вважати, що заочне рішення від 29 жовтня 2013 року набрало законної сили і його слід було звернути до примусового виконання шляхом видачі виконавчого листа Дзержинським міським судом Донецької області, крім того, судом при вирішенні питання про відновлення втраченого провадження не розглядалося питання про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення. Просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Дзержинським міським судом Донецької області для примусового виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 29 жовтня 2013 року у цивільній справі №2/260/1605/2013 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України», про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, задоволено.
Виконавчий лист, виданий 22 червня 2018 року Дзержинським міським судом Донецької області у справі №225/2013/2018 (провадження № 2в/225/42/2018) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління ТВБВ №110004/27 заборгованості за кредитним договором в сумі 83777,05 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 837,77 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню.
З вказаною ухвалою не погодився АТ «Державний Ощадний банк України» та оскаржив її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвала Дзержинського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2023 року є незаконною у зв`язку з відсутністю підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Зазначає, що станом на 13 листопада 2023 року рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 29 жовтня 2013 року у справі №2/260/1605/2013 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, яке набрало законної сили, не виконано, заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2007 року №7478/1 не погашена. Звертає увагу, що заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, подавалась до суду в межах розгляду справи №225/2013/18, проте суд розглянув справу під номером справи №225/1559/23.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Остапенко А.І., просила суд залишити апеляційну скаргу АТ «Державний Ощадний банк України» без задоволення, ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2023 року залишити без змін.
Представник АТ «Державний Ощадний банк України» Некрасов В.М. у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного листа та повідомлення. Надав заяву про відкладення розгляду даної справи на період до прийняття рішення суду касаційної інстанції про прийняття або про відмову в прийнятті касаційної скарги до розгляду на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2023 року у справі №225/2013/18. 
За змістом частини 2 статті 43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
А відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01 жовтня 2020 року №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Водночас, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (частина 1 статті 372 ЦПК України).
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 2 статті 372 ЦПК України).
З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей апеляційного процесу, та зважуючи на те що сторони надали усі докази, які вважали за потрібне надати суду, тож такі у їх сукупності дозволяють суду вирішити заявлені позовні вимоги, відтак, наведене на думку колегії суддів з приводу розгляду справи за відсутності учасника справи не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що згідно приписів частини 2 статті 372 ЦПК України неявка представника АТ «Ощадбанк» не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні. 
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного листа та про доставку повідомлення.
Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що рішенням Ленінського районного суду м.Донецька від 29 жовтня 2013 року позов АТ «Державний ощадний банк України» було задоволено в повному обсязі, з ОСОБА_1 стягнута заборгованість за кредитним договором №7478/4 від 09 листопада 2007 року в сумі 83777,05 грн.
Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 07 червня 2018 року у справі №225/2013/2018 заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», заінтересована особа ОСОБА_1 , про відновлення втраченого провадження задоволено, частково відновлено провадження у цивільній справі № 2/260/1605/2013 за позовом АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором в частині рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 29 жовтня 2013 року.
22 червня 2018 року Дзержинським міським судом Донецької області у справі №225/2013/2018 був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління ТВБВ №110004/27 заборгованості за кредитним договором в сумі 83777,05 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 837,77 грн.
Визнаючи виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист було видано помилково на підставі ухвали суду про відновлення втраченого провадження у справі № 2/260/1605/2013 за позовом АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором в частині рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 29 жовтня 2013 року.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно із частинами 1, 2 статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.
Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 29 жовтня 2013 року позов АТ «Державний ощадний банк України» було задоволено в повному обсязі, з ОСОБА_1 стягнута заборгованість за кредитним договором №7478/4 від 09 листопада 2007 року в сумі 83777,05 грн.
Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 07 червня 2018 року у справі №225/2013/2018 відновлено втрачене провадження у справі за позовом АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 29 жовтня 2013 року.
22 червня 2018 року Дзержинським міським судом Донецької області у справі №225/2013/2018 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором в сумі 83777,05 грн, а також витрат по сплаті судового збору в сумі 837,77 грн.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону набрання заочним рішення законної сили) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше непередбачено законом.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону набрання заочним рішення законної сили) строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.
Заочне рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 кредитного боргу набрало законної сили 22 січня 2014 року, отже банк мав право подати виконавчі листи на виконання протягом року, тобто до 22 січня 2015 року.
За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, на примусовому виконанні в Ленінському районному відділі державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості станом на 12 лютого 2018 року не перебувало.
Отже, виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості не подавалися, тобто виконавче провадження взагалі не відкривалося, а отже строк подачі виконавчого документу до стягнення не переривався.
Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону набрання заочним рішення законної сили) у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а у разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.
Крім того, слід зазначити, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2023 року скасовано ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 07 червня 2018 року. Відмовлено Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», заінтересована особа ОСОБА_1 у відновленні втраченого провадження у цивільній справі №2/260/1605/2013 за позовом АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Отже, аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки висновків суду першої інстанції.
Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до статті 375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст постанови складено 17 січня 2024 року.

Судді                                                                                І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста