ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/168/24 Справа № 175/4501/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Ткаченко І.Ю.,
за участю секретаря судового засідання — Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа Виконавчий комітет Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,–

ВСТАНОВИЛА:

       У квітні 2023 року адвокат Кияненко Д.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на надання правової допомоги у сумі 116 000,00 грн. В обгрунтування заяви зазначає про те, що рішенням Дніпропетровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.04.2023 року не вирішено питання щодо розподілу судових витрат у вигляді на правничу допомогу відповідно до поданої заяви та попереднього розрахунку судових витрат зі сторони відповідача (т. 2 а.с. 76-77). 
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2023 року у задоволенні заяви адвоката Кияненко Д.О., яка діє в інтересах  ОСОБА_1  про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, відмовлено (т. 2 а.с. 95-96).
       Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, адвокат Кияненко Д.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на надання правової допомоги у сумі 116 000,00 грн (т. 2 а.с. 108-110).
       Позивач та його представник не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Адвокат Смірнов А.А., який діє в інтересах ОСОБА_2 подав письмові пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України щодо апеляційної скарги на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2023 року, в яких просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін (т. 2 а.с. 152-156).
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.
       Як видно з матеріалів цивільної справи, у грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Слобожанської селищної ради, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (т. 1 а.с. 1-5).
У жовтні 2020 року адвокат Кияненко Д.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з клопотанням про зустрічне забезпечення, в якому просила зобов`язати сторону позивача внести на депозитний рахунок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області попередньо визначену суму судових витрат, пов`язаних з розглядом справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Слобожанської селищної ради, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (т. 1 а.с. 139-141).
11.10.2023 року адвокат Кияненко Д.О. подала до суду відзив на позов, в якому просила стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу з позивача на користь відповідача (т. 1 а.с. 142-150).
Того ж дня також подала попередній розрахунок судових витрат на адвокатські послуги згідно договору від 07.10.2022 року, в якому зазначено послуги надані адвокатом, кількість витраченого часу та вартість таких послуг (т. 1 а.с. 153).
24.04.2023 року адвокат Кияненко Д.О. звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  витрати на надання правової допомоги у сумі 116 000,00 грн, в обгрунтування якої зазначає про те, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.04.23 року не вирішено питання щодо розподілу судових витрат у вигляді на правничу допомогу відповідно до поданої заяви та попередньо розрахунку судових витрат зі сторони відповідача (т. 2 а.с. 76-77). На підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу до заяви було додано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧК №000733 (т. 2 а.с. 78); копії квитанцій до прибуткового касового ордера від 20.12.2022 року на суму 50 000,00 грн, від 11.10.2022 року на суму 38 000,00 грн, від 24.04.2023 року у сумі 28 000,00 грн (т. 2 а.с. 79-80); копію договору про надання правової допомоги від 15.01.2022 року (т. 2 а.с. 81); копії рахунків №15/01-2022 згідно договору від 15.01.2022 року, від 20.12.2022 року на суму 50 000,00 грн, від 24.04.2023 року на суму 28 000,00 грн, від 11.10.2022 року на суму 38 000,00 грн (т. 2 а.с. 82-83); акти прийому передачі виконаних робіт згідно договору від 15.01.2022 року, в яких зазначено надані послуги адвокатом та обсяг витраченого часу, від 11.10.2022 року, від 20.12.2022 року, від 24.04.2023 року (т. 2 а.с. 84-86), а також докази направлення вказаних документів представнику позивача адвокату Смірнову А.А. (т. 2 а.с. 87).  
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2023 року у задоволенні заяви адвоката Кияненко Д.О., яка діє в інтересах  ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, відмовлено (т. 2 а.с. 95-96).
Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу суд виходив із того, що розмір витрат на правничу допомогу, визначений представником відповідача, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та становить надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та приходить до висновку про скасування ухвали з наступних підстав.
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до статті 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
За змістом статті 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 141 ЦПК України).
Згідно із статтею 133 УПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 цього Кодексу).
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Водночас, за приписами частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Колегія суддів звертає увагу, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині другій статті 141 ЦПК України: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог).
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України).
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертої статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони.
Оскільки зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, у відповідності до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 22.11.2019 у справі №910/906/18, від 06.12.2019 у справі №910/353/19).
Разом з тим, позивач не скористався своїм правом та не подав клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом було допущено порушення норм процесуального права, оскільки суд не мав права з власної ініціативи без відповідного клопотання іншої сторони вирішувати питання щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом ухвала не відповідає вимогам процесуального закону, а отже наявні підстави для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Керуючись ст. ст. 367, 368, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2023 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                  М.Ю. Петешенкова

І.Ю. Ткаченко