ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року	Львів	Справа № 380/18882/23 пров. № А/857/19950/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року у справі № 380/18882/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити певні дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Сподарик Н.І. у м. Львів Львівської області 13 жовтня 2023 року в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи), дата складення повного тексту рішення не зазначена), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі також – ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також – Закон № 1058-IV) із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-IV, починаючи з 26.05.2023;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу згідно із Законом № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 26.05.2023.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що вказане рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що при призначенні пенсії за віком відповідач протиправно не застосував правильний показник середньої заробітної плати в Україні за 2020-2022 роки. Вважає, що суд першої інстанції не врахував вказані обставини справи та висновки, до яких дійшов Верховний Суд у своїх постановах, внаслідок чого ухвалив протиправне та незаконне рішення.
У відповідь на подану позивачем апеляційну скаргу відповідач подав відзив, в якому заперечує проти вимог такої, вважає їх безпідставними, необґрунтованими, та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно з положеннями статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області, з 03.10.2016 отримував пенсію за вислугу років відповідно до пункту 2 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV (у редакції, чинній станом на день призначення пенсії) з урахуванням віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі також – Закон № 1788-XII).
3 03.08.2018 пенсійна виплата позивачу була припинена у зв`язку з працевлаштуванням на посаду, яка дає право на пенсію за вислугу років.
26.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до сервісного центру ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV.
За результатом розгляду вищезазначеної заяви, з 26.05.2023 ОСОБА_1 переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV (рішення від 01.06.2023 № 913240134797).
Представник позивача - адвокат Хомич І. О. звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із адвокатським запитом від 11.07.2023 вих. № 3204-07/2023 щодо пенсійного забезпечення клієнта.
За результатом розгляду вищезазначеного адвокатського запиту, відповідач листом від 14.07.2023 № 1300-5903-8/103030 надав відповідь щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_1 та копії відповідних рішень про призначення пенсії за вислугу років та про перерахунок пенсії (перехід з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058- IV). Рішення щодо призначення/переведення/перерахунку/обрахунку та інше пенсії за заявою позивача відповідачем не приймалося, так як позивач з такою не звертався.
Не погоджуючись із діями відповідача щодо застосування показника середньої заробітної плати по Україні на одну застраховану особу, з якої сплачені страхові внески, за 2014-2016 роки при переведені з пенсії за вислугу років (2016) на пенсію за віком (2023), позивач звернувся до суду із цим позовом 
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що здійснення перерахунку пенсії відповідно до адвокатського запиту законодавством не передбачено, отже обов`язок щодо перерахунку пенсії позивача за відсутності заяви про перерахунок пенсії встановленої форми у відповідача відсутній.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції і надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються законодавством про пенсійне забезпечення, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, закону про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні (частина перша статті 4 Закону № 1058-IV).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
У частині першій статті 9 Закону № 1058-IV зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором (частина перша статті 10 Закону № 1058-IV).
Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Відповідно до частини другої статті 40 Закону № 1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Згідно з частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. 
Системний аналіз наведених правових норм дозволяє стверджувати, що при призначенні пенсії враховується середня заробітна плата, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню із заявою про призначення, а при переведенні застосовується середня заробітна плата, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) попереднього виду пенсії.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що з 2016 року позивач отримував пенсію за вислугу років відповідно до пункту 2 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV (у редакції, чинній станом на день призначення пенсії) з урахуванням віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом № 1788-XII, а в травні 2023 року йому призначено пенсію за віком згідно із частиною першою статті 26 Закону № 1058-ІV, тобто зовсім інший вид пенсії та з інших підстав.
При цьому колегія суддів зазначає, що пенсія за вислугу років Законом № 1058-IV не передбачена.
Отже, в даному випадку має місце саме призначення пенсії за віком за Законом № 1058-IV, а не переведення на інший вид пенсії в розумінні частини третьої статті 45 вказаного Закону.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 521/4655/17.
Разом з тим, за вказаних обставин при призначенні позивачу пенсії за віком відповідач повинен був ураховувати показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом № 1058-ІV.
Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 (справа №465/5246/17), від 23.10.2018 у справі № 334/2653/17, від 13.12.2018 у справі № 185/860/17, від 06.02.2019 у справі № 333/1856/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 876/5312/17.
Отже, оскільки для призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше у травні 2023 року, то відповідач мав призначити йому пенсію, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 роки, однак ним неправомірно було застосовано розмір середньої заробітної плати (доходу) в Україні за інший період (2014-2016 роки).
У розрізі викладеного, колегія суддів зазначає, що відповідач повинен був здійснити нарахування пенсії позивачу саме за вказаним вище алгоритмом безпосередньо при призначенні пенсії за віком, що ним зроблено не було і призвело до порушення права позивача на належне пенсійне забезпечення.
Суд першої інстанції помилково врахував правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 21.09.2018 справа № 805/465/18-а, від 21.12.2021 справа № 540/1588/19, де серед іншого описано порядок звернення із заявою особисто, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, пенсію за віком позивачу було призначено на підставі його заяви від 26.05.2023, поданої відповідно до частини 1 статті 44 Закону № 1058-ІV та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженому Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі також – Порядок № 22-1).
Колегія суддів наголошує, що Законом 1058-ІV та Порядком № 22-1 не передбачено подання окремої заяви пенсіонером для застосування правильного показника середньої заробітної плати в Україні при призначенні пенсії за віком.
Таким чином, доводи відповідача про те, що позивач не звертався особисто із заявою про здійснення перерахунку пенсії, а адвокатський запит такою заявою не є, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки, як відзначалося вище, відповідач повинен був застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 роки, безпосередньо при призначенні позивачу пенсії за віком, а не на підставі ще однієї заяви пенсіонера про перерахунок, як помилково вважав суд першої інстанції.
Також, судом першої інстанції не враховано висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27.01.2023 у справі № 174/296/17, у якій було висловлено, що невідповідність заяви встановленій формі за наявності у ній необхідної інформації та наявності у Пенсійного фонду України відповідних документів не може бути підставою для позбавлення права особи на пенсійне забезпечення, за наявності підстав для призначення такої пенсії, а також висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 19.12.2018 у справі № 243/2677/15-а, у якій було висловлено, що ненадання судом відповідної правової оцінки, наведеним у листі відповідача мотивам, а також оцінка судом лише зовнішньої форми оскаржуваного рішення відповідача, без з`ясування дійсних обставин справи та їх правового регулювання, без застосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню, не забезпечує позивачу ефективний спосіб захисту його прав, у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не відповідає завданням адміністративного судочинства.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ГУ ПФУ у Львівській області протиправно застосувало при призначенні позивачу пенсії за віком показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2014-2016 роки.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Перевіривши правомірність прийнятого відповідачем рішення згідно вимог частини другої статті 2 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що таке вказаним вище критеріям не відповідає, відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому наявні підстави для його скасування.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Однак, оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.
Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
У розрізі викладеного, оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд приходить до переконання, що такі є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до відмови у задоволенні позовних вимог, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 370 КАС України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року у справі № 380/18882/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо застосування показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2014-2016 роки при переведені ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 26.05.2023.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно із Законом України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 26.05.2023.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено