ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
(додаткова)
 
26 лютого 2024 року
м. Київ
 
справа № 162/672/22
провадження № 61-16216св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М., Грушицького А. І., Петрова Є. В.
 
розглянув заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Хомич Олени Володимирівни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та 
ВСТАНОВИВ :
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила суд:
- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок (літера А-2) загальною площею 163,7 кв. м, житловою площею 84,4 кв. м, допоміжною площею 79,3 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами: ганок «а», гараж сарай «Б-1», погріб під частиною будівлі «б», огорожа «1», що розташовані на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га (кадастровий номер 0723155100:01:001:0516) за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами; 
- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності площею 29,4 кв. м; 
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку цієї тимчасової споруди; 
- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «Renault Megane», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль марки «Renault Megane», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
09 червня 2023 року рішенням Любешівського районного суду Волинської області позов задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований на АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності площею 29,4 кв. м. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «Renault Megane», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль у розмірі 88 872,53 грн. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 6 844,40 грн судового збору.
05 жовтня 2023 року постановою Волинського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Любешівського районного суду Волинської області від 09 червня 2023 року залишено без змін.
19 січня 2024 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 09 червня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року залишено без змін.
06 лютого 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Хомич О. В. подала до Верховного Суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу. До заяви додала документи, що підтверджують витрати на надання правничої допомоги адвоката на підготовку та подання відзиву на касаційну скаргу у розмірі 5 000,00 грн.
14 лютого 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із заявою про зменшення витрат ОСОБА_1 на правову допомогу до 500,00 грн, зазначаючи на те, що у відзиві представника адвоката переписані мотиви рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що не вимагало реальних затрат часу та професійних навичок адвоката.
Перевіривши доводи зазначених заяв, Верховний Суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Як установлено в частині другій статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Хомич О. В.на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції надала копії: 
- договору про надання правової допомоги від 30 січня 2023 року № 04/30-01; 
- додаткової угоди від 03 січня 2024 року № 4 до договору про надання правової допомоги від 30 січня 2023 року № 04/30-01 про підготовку та подання відзиву на касаційну скаргу у справі № 162/672/22 із загальною вартістю виконаних робіт у розмірі 5 000,00 грн;
- акта здачі-приймання виконаних робіт від 08 січня 2024 року № 4 на суму 5 000,00 грн.
- квитанції від 08 квітня 2024 року на суму 5 000,00 грн, підписаної адвокатом Хомич О. В.;
- ордера на надання правничої (правової) допомоги у Верховному Суді, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
У заяві про зменшення витрат ОСОБА_1 на правову допомогу до 500,00 грн ОСОБА_2 зазначив, що у відзиві представника адвоката переписані мотиви рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що не вимагало реальних затрат часу та професійних навичок адвоката. Заявлений представником ОСОБА_1 - адвокатом Хомич О. В. розмір витрат на правову допомогу у 5 000,00 грн вважав таким, не відповідає принципам співмірності і розумності.
Із матеріалів справи вбачається, що додатковою постановою Волинського апеляційного суду від 20 жовтня 2023 року частково задоволено заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Хомич О. В. про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, заявлену у розмірі 9 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих Хомич О. В. послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що відшкодуванню витрат на правову допомогу на користь ОСОБА_1 підлягає сума у розмірі 5 000,00 грн.
Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, а тому відповідні доводи ОСОБА_2 , викладені у заяві про зменшення витрат на правову допомогу, є необґрунтованими. 
Керуючись статтями 137, 141, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Хомич Олени Володимирівни задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги, у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч) гривень.
Додаткова постанова оскарженню не підлягає.