Головуючий у І інстанції Будзан Л.Д.	
Провадження №  22-ц/824/4293/2024	 	 	 	                                 Доповідач у 2 інстанції  Матвієнко Ю.О.	

ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
12 січня 2024року                                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 вересня 2023року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 30 березня 2023 року і до закінчення дитиною навчання.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалась на те, що від шлюбу з відповідачем вони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Спільний син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час є повнолітнім, продовжує навчання на 2 курсі ОС «Бакалавр» Навчально - наукового інституту інформаційних технологій за спеціальністю «Інженерія програмного забезпечення». 
Повнолітній син проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. У зв`язку з навчанням дитина потребує матеріальної допомоги, а позивачка не в змозі самостійно утримувати сина, оскільки крім заробітної плати інших видів доходу вона не має. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, є працездатним, працює та отримує заробітну плату, у зв`язку з чим має можливість сплачувати аліменти на утримання сина.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 вересня 2023рокупозов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30 березня 2023 року і на період навчання ОСОБА_3 , але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп. 
Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та постановити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилався на те, що позивачем не доведено існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі ст. 199 СК України, що є її процесуальним обов`язком, не надано доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). При цьому, син сторін з початку війни перебуває на дистанційному навчанні, крім того, він отримує відповідну стипендію.
Також відповідач у скарзі посилається на те, що з моменту розлучення з позивачем і по теперішній час сплачує аліменти у розмірі 1/3 частини на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що було проігноровано судом першої інстанції при ухваленні рішення.
Апеляційним судом виконаний процесуальний обов`язок щодо направлення позивачу  копії апеляційної скарги відповідача та ухвали про відкриття провадження, які були отримані нею 12.12.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. При цьому, позивач не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо доводів і вимог апеляційної скарги відповідача до апеляційного суду не направила.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 листопада 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1193 (а.с.5).
Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), який на час звернення з позовом до суду досяг повноліття.
Встановлено, що ОСОБА_3 є студентом 2 курсу ОС «Бакалавр» Навчально-наукового інституту інформаційних технологій за спеціальністю «Інженерія програмного забезпечення» денної форми навчання, що підтверджується довідкою № 948 від 20 лютого 2023 року (а.с.11). Термін навчання з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 року. У позовній заяві позивач вказувала, що син навчається на бюджетній формі навчання та проживає разом з нею.
З довідки про доходи ОСОБА_2 вбачається, що остання проходить військову службу в ЗСУ на посаді військовослужбовця та за період з січня 2023 року по серпень 2023 року їй нараховано грошове забезпечення за останні 8 місяців в сумі 575 003 грн. 88 коп.
З довідки про доходи ОСОБА_1 вбачається, що останній працює в ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві на посаді начальника управління (головний бухгалтер) та йому нараховане грошове забезпечення за період з січня 2022 року по серпень 2023 року в розмірі 877 953 грн. 05 коп. (а.с.62).
Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з наявності для цього передбачених законом підстав, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження.
Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.
Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджується здатність відповідача надавати допомогу своєму повнолітньому сину на час його навчання, а також потреба повнолітньої дитини сторін у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання.
За таких обставин обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх повнолітнього сина на час його навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.
При визначенні розміру аліментів судом першої інстанції було враховано обставини, визначені в ст. 182 СК України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача та позивачки, розмір їх доходів, а також розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення.
При з`ясуванні наявності вищезазначених умов, судом було встановлено, що на час ухвалення рішення повнолітній син сторін по справі продовжує навчання на денній формі та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги з боку батька, зокрема, на витрати, пов`язані з навчанням (канцелярські товари), харчуванням, одягом та взуттям тощо. Витрати на продукти харчування та інші додаткові витрати для життя дитини є беззаперечними, оскільки для власного існування та навчання будь-яка людина повинна повноцінно харчуватися, купувати одяг та взуття, засоби гігієни та миючі засоби, а це потребує відповідних коштів. Оскільки син сторін, навчаючись на денній формі навчання, позбавлений можливості працювати, будь-якого іншого самостійного доходу він не має.
Заперечуючи проти стягнення аліментів, відповідач посилався на те, що має на утриманні непрацездатну мати, яка є пенсіонеркою та потребує фінансової допомоги від відповідача. Крім того, згідно судового наказу, виданого 08 серпня 2017 року Подільським районним судом міста Києва по справі № 758/10375/17 продовжує сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що також підтверджується довідкою про доходи відповідача, де зазначено про вирахування із заробітної плати аліментів згідно виданого судом судового наказу.
Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, судом першої інстанції були враховані вищенаведені обставини, а також те, що відповідач є особою працездатного віку, працює, отримує дохід, з матеріалів справи не вбачається даних про незадовільний стан здоров`я відповідача чи наявність інших істотних обставин, які б перешкоджали йому у виконанні його батьківських обов`язків щодо його повнолітнього сина у повному обсязі.
Із урахуванням вищенаведеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини від всіх видів доходів (заробітку) відповідача, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення даного позову до суду і на період навчання дитини, але не більше ніж до досягнення 23 років, оскільки стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, зважаючи на те, що на період навчання дитина не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, а також з урахуванням тієї обставини, що син відповідача, як повнолітня особа, повинен і самостійно приймати заходи до власного матеріального забезпечення, що є адекватним та співмірним з урахуванням всіх наведених вище обставин. 
Визначений судом у рішенні розмір аліментів, на думку колегії суддів, є реальним і дає змогу підтримати повнолітнього сина для забезпечення його життєдіяльності.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог ОСОБА_2 обґрунтовано задоволено її позов та стягнуто на її користь з ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини  від всіх видів доходів (заробітку) відповідача, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення даного позову до суду і на період навчання дитини, але не більше ніж до досягнення 23 років.  
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги  ОСОБА_1 - без задоволення.  
В зв`язку з тим, що дана справа згідно п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
 
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 вересня 2023року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:
 
Судді: