ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року

м. Київ

справа № 640/19132/19
адміністративне провадження № К/9901/5182/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.

розглянув у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року (суддя Головань О.В.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року (колегія у складі суддів Мєзєнцева Є.І., Земляної Г.В., Файдюка В.В.)
у справі № 640/19132/19
за позовом ОСОБА_1 
до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві
про визнання нечинними постанов.

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1.          У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ; позивач) звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві (далі - Фонд; відповідач), в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив визнати нечинними:
-          постанови відповідача від 20.12.2004 № 09/592, від 10.12.2004 № 09/592-3м про припинення страхової виплати та соціальних послуг;
-          його заяву від 13.12.2004 до Фонду, як таку, що подана внаслідок обману зі сторони відповідача;
-          відповідь Фонду на його звернення, сформульовану у листі від 02.10.2019, як таку, що суперечить Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та судовим рішенням, що набрали законної сили.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.03.1984 в результаті нещасного випадку на виробництві у ВАТ Трест "Київміськбуд-6" ОСОБА_1 отримав трудове каліцтво, внаслідок якого втратив 100% працездатності, став інвалідом І групи безстроково, зазнав параліч обох ніг та втрату контролю над функціями тазових органів.
3.          Згідно з висновком медико-соціальної експертної комісії від 16.08.2002 внаслідок отриманої травми позивач потребує забезпечення підгузками та ліками щоденно.
4.          25.11.2003 Голосіївський районний суд міста Києва у цивільній справі № 2-3306/17 2003 ухвалив рішення, яким стягнув з ВАТ "Трест Київміськбуд-6" на користь позивача заборгованість з виплат за підгузки у розмірі 6 392,03 грн, за придбання ліків у розмірі 869,41 грн, відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 грн, а також зобов`язав ВАТ "Трест Київміськбуд-6", починаючи з 16.11.2003, сплачувати на користь позивача щомісячно витрати на підгузки у розмірі 322,83 грн і на ліки - у розмірі 43,45 грн, а на майбутнє зі змінами цін - проводити відповідні перерахунки виплат на придбання підгузків і ліків.
5.          25.12.2003 на підставі вказаного рішення суд видав виконавчий лист.
6.          Згідно з Актом № 10/148 від 09.06.2004 СУ-54 ВАТ Трест "Київміськбуд" передало до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Києві особову справу потерпілого на виробництві ОСОБА_1 №10/184-476.
7.          10.06.2004 відповідач прийняв постанову № 10/476, якою продовжив позивачу страхову виплату у вигляді витрат на медичну та соціальну допомогу.
8.          У заявах від 12.11.2004 та від 13.12.2004 позивач повідомив відповідача про небажання отримувати від організації будь-які виплати.
9.          З 01.12.2004 на підставі постанови від 10.12.2004 № 09/592-3м відповідач припинив виплачувати позивачу щомісячні виплати на медичну та соціальну допомогу (постійний сторонній догляд і побутове обслуговування) з огляду на відмову позивача одержувати такі виплати та закриття ним банківського рахунка.
10.          06.09.2019 ОСОБА_1 звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві із заявою про визнання нечинними постанов від 10.12.2004 №09/592-3м, від 20.12.2004 № 09/592 про припинення страхової виплати та соціальних послуг та визнати нечинною його заяву від 13.12.2004, як таку, що подана внаслідок обману зі сторони Фонду, спекулюючи його тяжким фізичним станом.
11.          Листом від 02.10.2019 за №2-07-Д-771з-780 у відповідь на звернення позивача повідомлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.03.2017 №755/8405/15-ц постанови про припинення страхової виплати та соціальних послуг від 20.12.2004 №09/592, від 10.12.2004 №09/592-3м визнано чинними; заяву від 13.12.2004 неможливо визнати нечинною та рекомендовано позивачу написати заяву про продовження виплати щомісячних страхових виплат.
12.          Не погоджуючись із цією відповіддю, позивач звернувся до суду. 

ІIІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

13.          В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що в Законі України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 № 1105-XIV (далі Закон №1105-XIV) відсутня така підстава для відмови у страхових виплатах і наданні соціальної допомоги як заява потерпілого. Зазначав, що постанови від 10.12.2004 №09/592-3м, від 20.12.2004 № 09/592 про припинення страхової виплати та соціальних послуг суперечать постанові Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Києві від 10.06.2004 № 10/476 про продовження соціальних виплат, яка є чинною.
14.          Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог. Покликався на те, що 30.11.2004 позивачем було закрито рахунок, на який проводилися виплати.
Після закриття рахунку Управління винесло постанову про призупинення страхової виплати та соціальних послуг від 10.12.2004 № 09/592-3м та звернулося до ОСОБА_1 з проханням пояснити свої дії, у відповідь на що 13.12.2004 надійшла його заява про відмову отримувати будь-які виплати.
20.12.2004 Управління винесло постанову про припинення всіх видів виплат №  09/592. Управління неодноразово зверталося до позивача з проханням подати заяву про продовження страхової виплати.
Крім того, відповідач зазначав про те, що вимоги про скасування постанов № 09/592 від 20.12.2004 та № 09/592-3м від 10.12.2004 підлягають залишенню без розгляду згідно ст.240 КАС України, як такі, що заявлені з пропуском строку звернення до суду.
Щодо визнання нечинними відповіді Фонду від 02.10.2019 та заяви ОСОБА_1 від 13.12.2004, то дані документи не являються рішеннями суб`єкта владних повноважень, оскільки не створюють, не змінюють та не припиняють права та обов`язки сторін, а тому не підпадають під юрисдикцію адміністративних судів передбачену ст. 19 КАС України.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

15.          Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.11.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2021, позовні вимоги в частині визнання нечинними постанов Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в місті Києві про припинення страхової виплати та соціальних послуг від 20.12.2004 № 09/592, від 10.12.2004 №09/592-3м залишено без розгляду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
16.          Суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з відсутності поважних причин пропуску строку звернення до суду, оскільки очевидним є наявність у позивача інформації про прийняття оскаржуваних рішень по факту їх прийняття. Зокрема, оскаржувані рішення ухвалено на підставі поданої ним заяви від 13.12.2004, що позивачем не заперечується.
17.          Також питання нарахування та виплати позивачу страхової виплати та соціальних послуг Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в місті Києві, зокрема, і після 2004 року, було предметом низки судових проваджень, де вказані обставини досліджувалися та встановлювалися, в тому числі, у постановах Верховного Суду від 19.12.2018 у справі №755/9304/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020 у справі №761/21898/16-ц.
18.          Щодо іншої частини позовних вимог, то подана позивачем заява від 13.12.2004 була підставою для виникнення юридичних наслідків у вигляді прийняття постанов про припинення страхової виплати та соціальних послуг від 20.12.2004 № 09/592, від 10.12.2004 №09/592-3м, і вичерпала свою дію після виникнення цих наслідків.
19.          Щодо листа від 02.10.2019 за №2-07-Д-771з-780, то вказаний лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНИХ СКАРГ 

20.           ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове - про задоволення позову. Крім того, заявляє клопотання про звернення до Великої Палати Верховного Суду щодо надання правового роз`яснення з правової проблеми, яка має виняткове значення для нього, щодо зобов`язання Фонду виплачувати та переказувати соціальні виплати.
21.          Як на підставу касаційного оскарження покликається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020 у справі № 761/21898/16-ц. Вважає помилковим висновки судів першої та апеляційної інстанції про те, що лист Фонду від 02.10.2019 не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не може бути визнано нечинним. Також просить відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19.12.2018 у справі №  755/9304/15-ц, від 09.10.2019 у справі № 755/8405/15-ц.
22.          Відповідач заперечує проти задоволення касаційної скарги. Зазначає про безпідставність доводів скаржника, що постанови від 10.12.2004 №09/592-3м, від 20.12.2004 № 09/592 про припинення страхової виплати та соціальних послуг суперечать постанові Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Києві від 10.06.2004 № 10/476 про продовження соціальних виплат, оскільки при винесенні постанов про перерахунок, що слідували за індексами інфляції та ще до винесення постанов про припинення, сила первинної постанови № 10/476 вже була втрачена, оскільки замінялась новими з іншими сумами.
23.          Щодо не врахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020 у справі № 761/21898/16-ц, то правовідносини у цій справі та справі, що розглядається є різними, оскільки  предметом розгляду у справі № 761/21898/16-ц був перерахунок стягнутих 25.11.2003 Голосіївським районним судом міста Києва (справа № 2-3306/17 2003) виплат саме з ВАТ «Трест Київміськбуд-6», а не з Фонду.
24.          Також покликається на те, що ОСОБА_1 перешкоджає отриманню страхових виплат шляхом бездіяльності в дотриманні порядку призначення страхових виплат, а саме не подаючи заяву та документи, передбачені п. 31 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою Правління Фонду соціального страхування України № 11 від 19.07.2018 та ст. 43, ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». 

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

25.          Верховний Суд перевірив правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційних скарг та дійшов таких висновків.

(а) щодо постанов від 20.12.2004 № 09/592, від 10.12.2004 №09/592-3м

26.          Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
27.          Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
28.          Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
29.          Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
30.          Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
31.          Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
32.          Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
33.          Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
34.          Як встановлено судами попередніх інстанцій, постанови відповідача від 20.12.2004 №  09/592, від 10.12.2004 №  09/592-3м про припинення страхової виплати та соціальних послуг ухвалено на підставі поданої позивачем заяви від 13.12.2004, тобто позивач знав про їх існування.
35.          Крім того, питання нарахування та виплати позивачу страхової виплати та соціальних послуг Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в місті Києві, зокрема, і після 2004 року, було предметом низки судових проваджень, де вказані обставини досліджувалися та встановлювалися, в тому числі, у постановах Верховного Суду від 19.12.2018 у справі №  755/9304/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020 у справі №  761/21898/16-ц.
36.          Суд зауважує, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.
37.          У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
38.          Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
39.          Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
40.          Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №  17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
41.          Отже, враховуючи зазначене вище, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про залишення без розгляду позовних вимог в частині оскарження постанов про припинення страхової виплати та соціальних послуг від 20.12.2004 №  09/592, від 10.12.2004 №09/592-3м.

(б) щодо урахування висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеного у постанові від 05.05.2020 у справі № 761/21898/16-ц та листа Фонду від 02.10.2019 

42.          Як встановлено судами попередніх інстанцій ОСОБА_1 у вересні 2019 року звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві із заявою про визнання нечинними постанов від 10.12.2004 №09/592-3м, від 20.12.2004 №09/592 про припинення страхової виплати та соціальних послуг та визнати нечинною його заяву від 13.12.2004.  
43.          Листом від 02.10.2019 за №2-07-Д-771з-780 у відповідь на звернення позивача повідомлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.03.2017 №755/8405/15-ц постанов про припинення страхової виплати та соціальних послуг від 20.12.2004 №09/592, від 10.12.2004 №09/592-3м визнано чинними та те, що заяву від 13.12.2004 неможливо визнати нечинною, рекомендовано позивачу написати заяву про продовження виплати щомісячних страхових виплат.
44.          Колегія суддів звертає увагу на те, що, відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
45.          За змістом частини першої статті 4 КАС України рішення суб`єкта владних повноважень є нормативно-правовим або індивідуальним актом.
46.          Нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.
47.          Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
48.          Із наявного в матеріалах справи листа Фонду від 02.10.2019 вбачається, що це не є рішенням суб`єкта владних повноважень, оскільки не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, не створює жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення його прав, а лише носить інформаційний характер. 
49.          Щодо висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020 у справі № 761/21898/16-ц, а саме те, що з огляду на зміст частини першої статті 38 Закону № 1105-XIV (у редакції, чинній на час припинення страхових виплат позивачеві), відмова позивача від соціальних виплат та закриття ним банківського рахунка не могли бути підставою для припинення виплати позивачу присуджених страхових виплат на ліки та підгузки і не звільняли відповідача від обов`язку проводити перерахунок цих сум відповідно до вимог статті 28 Закону № 1105-XIV, то колегія суддів звертає увагу на те, що ці висновки стосуються позовних вимог, які залишено без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.
50.          Щодо звернення до Великої Палати Верховного Суду щодо надання правового роз`яснення щодо зобов`язання Фонду виплачувати та переказувати соціальні виплати колегія суддів звертає увагу на те, що згідно ч. 5 ст. 346 КАС України Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
51.          Ч.4 ст. 347 встановлено, що про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 346 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 346 цього Кодексу.
52.          В ухвалі від 30.10.2018 у справі №757/172/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів.
53.          Кількісний вимір ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.
54.          З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.
55.          Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до положень ч. 5 ст. 346 КАС України, суд у кожному конкретному випадку, з урахуванням порушеного питання оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо існування проблеми у застосуванні відповідної норми права, а також оцінює, чи необхідна така передача для формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права. При цьому наявність виключної правової проблеми надає касаційному суду право та, відповідно, не покладає на нього обов`язку передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
56.          В свою чергу, Верховний Суд, аналізуючи обставини цієї справи, не виявив виключної правової проблеми із зазначеного питання з урахуванням кількісного та якісного вимірів, глибоких та довгострокових розходжень у відповідній судовій практиці.
57.          Таким чином, наведені обґрунтування наявності виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, не створює підстави для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду цієї справи.
58.          Щодо відступу від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19.12.2018 у справі №755/9304/15-ц, від 09.10.2019 у справі № 755/8405/15-ц.
59.          Згідно ч. 3 ст. 346 КАС України Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.
60.          Проте, колегія суддів звертає у вагу на те, що правовідносини у цій справі та справах №755/9304/15-ц, № 755/8405/15-ц не є подібними.
61.          У справі № 755/8405/15-ц предметом спору був перерахунок стягнутих рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2003 з тресту «Київміськбуд - 6» на користь ОСОБА_1 щомісячних виплат та стягнення з УВД ФССНВПЗ у м. Києві щомісячно виплати з 17.05.2015: по компенсації за звичайний догляд в розмірі 1,5 мінімальної заробітної плати, що становить 4 800 грн на місяць; за сторонній догляд в розмірі 1 мінімальної заробітної плати, що становить 3 200 грн на місяць; за побутову допомогу в розмірі 0,25 мінімальної заробітної плати, що становить 800 грн на місяць, а також на майбутнє при зростанні розміру мінімальної заробітної плати виконавчою службою проводити перерахунок виплат на звичайний догляд, сторонній догляд, побутову допомогу за заявою ОСОБА_1 .
62.          У справі № 755/9304/15-ц предметом спору був перерахунок стягнутих рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2003 щомісячних виплат, а саме: компенсації за постільну білизну в сумі 381,43 грн і доповнення до додаткового харчування в розмірі 99,06 грн.
63.          Проте, у справі, що розглядається, позивачем оскаржується постанови Фонду про припинення йому соціальних виплат(позовні вимоги у цій частині залишені без розгляду) та лист-відповідь Фонду. 
64.          Таким чином, доводи скаржника не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, які вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
65.          Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року у справі № 640/19132/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя                                                                                                                             В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                                             А.А. Єзеров 

Суддя                                                                                                                             О.П. Стародуб