ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року	Львів	Справа № 260/5001/23 пров. № А/857/18759/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                        Онишкевича Т.В.,
суддів                                                            Судової-Хомюк Н.М., Шинкар Т.І.,
з участю секретаря судових засідань                    Максим Х.Б.,                                         

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року у справі за його позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови,

суддя у І інстанції                                                            Гебеш С.А., 
час ухвалення судового рішення                                         16 год 23 хв,
місце ухвалення судового рішення                                        м. Ужгород,
дата складення повного тексту рішення                               11 вересня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – Відділ) про застосування адміністративно-господарського штрафу АО №340882 від 23 лютого 2023 року у розмірі 34000 грн. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року у справі № 260/5001/23 у задоволенні позову було відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем було дотримано вимоги Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року № 1567 (далі – Порядок №1567) щодо повідомлення позивача про розгляд його справи про застосування  адміністративно-господарського штрафу, а тому відсутні підстави для її скасування. 
У апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позов.
Свої вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що за результатами перевірки було встановлено порушення абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі – Закон № 2344-III), а саме відсутність у водія транспортного засобу роздруківки з цифрового тахографа за 23 лютого 2023 року, що стало підставою для винесення оспорюваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 34000,00 грн.
Однак, на переконання апелянта, згідно з приписами статті 60 Закону № 2344-III непред`явлення документів під час проведення перевірки, в тому числі роздруківки даних роботи тахографа, на підставі якого виконуються перевезення, є наслідком для застосування санкцій, визначених абзацом 11 частини 1 статті 60 цього Закону.
Тому відповідач протиправно притягнув позивача до відповідальності на підставі абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III і оспорювана постанова Відділу АО №340882 від 23 лютого 2023 року є протиправною та підлягає скасуванню.
Відділ подав відгук на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 , у якому підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Позивач та його представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, повторно на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає її розгляду. 
Представник Відділу, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, повторно на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає її розгляду. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 26 січня 2023 року інспекторами Укртрансбезпеки під час рейдової перевірки був перевірений транспортний засіб марки MAN TGX 18440 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , за кермом якого перебував водій ОСОБА_2 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Під час перевірки було виявлено, що управління вказаним транспортним засобом під час виконання міжнародних перевезень вантажів по маршруту Італія - Україна здійснюється без роздруківки на паперовому носії режимів праці та відпочинку водія на прізвище ОСОБА_2 , що було зафіксовано у акті № 351634 від 26 січня 2023 року, підписаному вказаним водієм без зауважень. 
Повідомлення про розгляд справи по суті Відділом було надіслано позивачу засобами поштового зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та отримано ним особисто, яке міститься в матеріалах справи.
У зв`язку з виявленими порушеннями начальником Відділу було винесено постанову від 23 лютого 2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу №340882 до ФОП ОСОБА_1 у розмірі по 34000,00 грн на підставі абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III.
ФОП ОСОБА_1 не погодився із вказаним рішенням відповідача та звернувся за захистом своїх прав до адміністративного суду з позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Згідно із частиною 1 статті 303 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про наявність правових підстав для притягнення позивача до відповідальності оспорюваною постановою від 23 лютого 2023 року АО №340882 саме на підставі абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III. При цьому апелянт наполягає на тому, що виявлене правопорушення давало відповідачу підстави для застосування санкцій, визначених абзацом 11 частини 1 статті 60 цього Закону, з огляду на що оспорюване рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.
Водночас фактичні обставини справи та право відповідача на проведення перевірки та накладення на ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу не заперечуються.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регламентовано приписами Закон № 2344-III.
За правилами абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Підставою для висновків відповідача про порушення позивачем вимог статті 53 Закону № 2344-III є зафіксований факт надання водієм ОСОБА_2 послуг при виконанні міжнародного перевезення вантажів за відсутності роздруківок даних роботи водія з тахографа за визначений період.
Відповідно до частини 3 статті 53 Закону №2344-III при виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.
У транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої тахографи (частина 7 статті 53 Закону №2344-III).
У відповідності до частини 8 статті 53 Закону №2344-III водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
З огляду на наведене апеляційний суд вважає, що автомобільні перевізники зобов`язані забезпечити, а водії –  пред`явити особам, які здійснюють контроль за дотриманням законодавства про автомобільний транспорт, документи, на підставі яких здійснюються міжнародні перевезення. 
Окрім того, на водіїв покладається обов`язок допускати до перевірки тахографів посадових осіб Укртрансбезпеки, надавати їм тахокарти, а також у разі, якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздрукувати інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Згідно із пунктом 1.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24 червня 2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 року за № 946/18241: 
картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; 
контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; 
тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).
Пунктом 3.3 розділу ІІІ цієї Інструкції передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Відповідно до пункту 3.5 розділу ІІІ зазначеної Інструкції перевізники: 
забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий);
зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; 
аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
11 жовтня 2005 року набув чинності Закон України № 2819-IV від 07 вересня 2005 року «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)». 
20 грудня 2010 року набула чинності Поправка № 6 до ЄУТР у частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних дні, а в разі відсутності тахокарт - надання Бланка підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.
Відтак, апеляційний суд наголошує на тому, що норми ЄУТР розмежовують такі документи як «реєстраційний листок» та «роздруківка».
Щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія – це тахокарти, які використовуються в аналоговому тахографі. У свою чергу, для цифрових тахографів не використовуються щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія; для цього приладу необхідно використовувати карту водія, роздруківку на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія.
Водночас під час виконання перевезень водій за допомогою персональної картки водія має можливість за допомогою ручного вводу особисто та без використання спеціальних засобів ввести інформацію про певні періоди роботи та відпочинку. 
Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт установлена приписами статті 60 Закону №2344-III. 
Зокрема, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: 
виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац 6 частини 1);
управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац 11 частини 1).
Зазначеними нормами передбачена кваліфікацію різних за своїм складом порушень – відсутність документів, передбачених статтею 53 вказаного Закону, та порушення вимог використання тахографа, які полягають у виконанні міжнародного автомобільного перевезення без контрольного пристрою (тахографу) або з вимкненим тахографом; відсутності щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку водія.
Оскільки щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія не можна ототожнювати з роздруківками на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія, то норми абзацу 11 частини 1 статті 60 Закону№2344-III на розглядуваний випадок не поширюються.
Відтак, правильною кваліфікацією відсутності роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія є саме приписи абзацу 6 частини 1 статті 60 вказаного Закону.
Підтвердженням такого висновку слугує те, що роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водіїв є документом, передбаченим статтею 53 Закону №2344-III, необхідним для виконання міжнародних перевезень для усіх перевізників (резидентів та нерезидентів) та видів перевезень (пасажирських, вантажних), які використовують у своїх транспортних засобах цифровий тахограф. Тобто вказаний документ, відсутність якого встановлено у водія, є загальнообов`язковим при виконанні міжнародних перевезень транспортними засобами, обладнаним цифровим тахографом. Інші документи, наведені у частинах 3-6 статті 53 Закону№2344-III, є спеціальними для кожного з видів перевезень (вантажних/пасажирських) та особи перевізника (резидент/нерезидент).
Таким чином, відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності згідно із абзацом 6 частини 1 статті 60 Закону№2344-III, а отже правові підстави для скасування оспорюваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу відсутні.
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року у справі № 260/5001/23 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Т. І. Шинкар 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Постанова у повному обсязі складена 11 січня 2024 року.