ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2024 р. 	Справа № 520/24/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В.,  по справі № 520/24/23
за позовом      ОСОБА_1  
до      Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2023 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2023 по справі №520/24/23 скасовано.
Прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1  задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
23.10.2023 ОСОБА_1 подав суду заяву в порядку ст. 383 КАС України, в якій просив:
- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги до 5 травня 2022 року у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023 по справі №520/24/23 протиправною;
- постановити окрему ухвалу, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону та невиконанню постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023 по справі № 520/24/23 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
В обґрунтування заяви вказав, що судове рішення не виконано, відповідач листом від 10.10.2023 № 2000-0203-8/143104 ГУ ПФУ в Харківській області  повідомив, що рішення суду буде виконуватись після прийняття постанови КМУ «Про внесення змін до деяких постанов КМУ щодо порядку призначення і виплати соціальної допомоги, виготовлення бланків посвідчень і забезпечення виконання рішень суду» (далі - проект постанови), яким пропонується, зокрема, внесення змін до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду, затвердженого постановою КМУ від 26.08.2021 № 902, з метою забезпечення виконання прийнятих національними судами рішень у частині виплати ветеранам війни та жертвами нацистських переслідувань разової грошової допомоги до 5 травня та надання пільг і субсидій на оплату житлово-комунальних послуг територіальними органами Пенсійного фонду України.
Апелянт зазначає, що рішення суду має виконуватись з моменту набрання ним законної сили та незалежно від того чи відрито виконавче провадження чи ні. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2023 року заяву ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії  залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, прийняти постанову, якою задовольнити його заяву в порядку ст. 383 КАС України.
В обґрунтування  апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано лист відповідача від 10.10.2023, а отже не надано оцінку усім доказам по справі.
Вказав, що у постанові від 21.08.2019 у справі № 295/13613/16-а Верховний Суд акцентував, що ст.ст. 382-383 КАС України  мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення. Відповідачем не виконано рішення суду, що свідчить про наявність протиправної бездіяльності, вчиненої суб`єктом владних повноважень та про порушення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги до 5 травня 2022 на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023.
Зазначив, що наявність механізму примусового виконання рішення суду відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не нівелює право позивача на звернення до суду із заявою про встановлення судового контролю в порядку ст. 383 КАС України, крім того виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист.
З посиланням на висновки викладені Верховним Судом у постановах від 16.04.2020 у справі №818/1814/17, від 03.02.2021 у справі №812/413/18 та від 21.02.2023 у справі № 500/5748/21 вказав, що орган державної влади повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст.8 Конституції України принципу верховенства права. Однак відповідач у листі вказав, що рішення суду не буде виконано до прийняття КМУ постанови, а чи буде вона прийнята та коли не зазначено.
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі також - відповідач,  ГУ ПФУ в Харківській області) не надало відзив на апеляційну скаргу.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи – позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем. Враховуючи те, що у суду відсутні докази виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області рішення від 02.03.2023 заява не підлягає задоволенню.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 124, ч. 3 ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.
Обов`язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін. Якщо органи влади відмовляються виконувати чи затримують виконання судових рішень, гарантії статті 6, якими користується особа на час судової стадії розгляду, втрачають зміст.
Наслідком набрання законної сили рішенням суду є набуття цим рішенням, зокрема, ознак обов`язковості (що передбачає обов`язок його виконання усіма органами, організаціями та посадовими особами) та виконуваності (тобто забезпечення законом права особи на примусове виконання рішення). Іншими словами, законна сила рішення суду є його правовою дією, яка проявляється в тому, що установлена рішенням наявність чи відсутність прав і фактів, на яких ці права ґрунтуються, є остаточною, а встановлені рішенням права та обов`язки підлягають беззаперечному здійсненню на вимогу правомочних осіб.
Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Так, Конституційний Суд України неодноразово наголошував, що виконання судового рішення є невід`ємним складовим елементом права кожного на судовий захист; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом; держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абз. 3 п. 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012, перше речення абз. 2 п. 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012, перше речення абз. 8 пп. 2.1 п. 2 мотивувальної частини рішення від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019, мотивувальна частина рішення №10-р/2020 у справі №1-14/2020(230/20) від 28 серпня 2020 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, і приписами ст.383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.
Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими заявником.
При цьому, в контексті розуміння вимог чинного законодавства, дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єктів владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та/чи юридичних осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
В  заяві від 23.10.2023, поданої  в порядку ст. 383 КАС України, позивач зазначає про не виконання відповідачем судового рішення від 12.07.2023, на підтвердження чого надав лист пенсійного органу від 12.07.2023.
Відмовляючи в задоволені заяви, суд першої інстанції послався на відсутність доказів на підтвердження виконання пенсійним органом судового рішення.
Проте, такі твердження суду першої інстанції є передчасними, оскільки судом не вчинено дій щодо з`ясування обставин виконання судового рішення, та не надано оцінки наданим заявником доказам.
На підтвердження невиконання пенсійним органом постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023 у справі № 520/24/23 позивач надав лист від 10.10.2023, в якому відповідач повідомив, що  рішення суду від 12.07.2023 року по справі №520/24/23,  буде виконуватись після прийняття постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких постанов КМУ щодо порядку призначення і виплати соціальної допомоги, виготовлення бланків посвідчень і забезпечення виконання рішень суду" (а.с.66).
Разом з тим, суд першої інстанції не надав жодної оцінки вищенаведеному листу, не дослідив чи виконується пенсійним органом судове рішення належним чином з наданням оцінки наявним в матеріалах справи доказам.
Таким чином, висновок суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні заяви є помилковим, зробленим без повного та всебічного з`ясування обставин у справі в їх сукупності та перевірки їх доказами.
Крім того, приймаючи рішення за наслідками розгляду заяви, суд першої інстанції послався на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2023, яким задоволено позов ОСОБА_1 .
Проте, такі обставини суперечать наявним в матеріалах справи доказам, оскільки зазначене вище рішення відсутнє в справі. Натомість наявне рішення суду від 02.03.2023 яким в задоволенні позову відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023.
Отже доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень ст. 383 КАС України та не повного встановлення обставин справи знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Таким чином, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення без задоволення заяви, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції на підставі ст.320 КАС України підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2023 по справі № 520/24/23 - скасувати.
Адміністративну справу № 520/24/23 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 від 23.10.2023, поданої в порядку ст. 383 КАС України. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова