КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 753/5310/23                                  Головуючий у суді першої інстанції - Маркєлова В.М.
Номер провадження № 22-ц/824/6184/2024                                      Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2024 року                                                                                           м. Київ
Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач),          Кашперської Т.Ц.,          Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, -
ВСТАНОВИВ:
У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, відповідно до якого просила стягнути зі ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 2015 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, а з 2021 року відносини припинили. Вказано, що позивач та відповідач мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позивач зазначає, що дитина проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, має у власності рухоме майно, а тому має можливість сплачувати аліменти у вказаному розмірі.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю. 
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнуто зі ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін у справі народився син ОСОБА_3 й не зважаючи на припинення відносин із позивачем він підтримував зв`язок із сином, приймав активну у його вихованні та допомагав фінансово. 
Апелянт вказує, що 16 листопада 2022 року він був мобілізований до лав ЗСУ у військову частину НОМЕР_1 водієм, у зв`язку із чим питання, пов`язані зі спільним вихованням, спілкуванням та зустрічами із сином зупинені до демобілізації. Вказано, що станом на 29 березня 2023 року на утриманні апелянта знаходилась мати пенсіонерка ОСОБА_4 та батько ОСОБА_5 , який є інвалідом третьої групи з 01 лютого 2010 року. 
Доводами апеляційної скарги також є те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько апелянта у зв`язку із чим 08 вересня 2023 року, в день написання заяви про визнання позовних вимог, апелянт перебував у пригніченому стані. Заява про визнання позовних вимог була написана у зв`язку із гострою необхідністю терміново прибути для несення військової служби до військової частини.
Крім того, апелянт звертає увагу, що грошове забезпечення, яке його виплачується із зв`язку із несенням військової служби, витрачається на бензин, додаткове обладнання, особисті речі, необхідні для несення військової служби. В апеляційній скарзі зазначено, що у випадку стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), апелянт буде не спроможний придбати військове забезпечення для збереження свого життя та здоров`я. Апелянт вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено не в інтересах дитини.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2023 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково й стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
13 грудня 2023 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подала відзив на апеляційну скаргу, який мотивовано тим, що відповідач по справі в суді першої інстанції особисто написав заяву про визнання позовних вимог й суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення з урахуванням інтересів дитини. 
У відзиві також зазначено, що апелянтом не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт утримання ним своїх батьків, не надано підтвердження щодо стану здоров`я матері, визнання матері та батька недієздатними. Крім того, представник позивача звертає увагу, що перебування відповідача на військовій службі не позбавляє обов`язку щодо утримання сина - ОСОБА_3 . 
Щодо посилання апелянта на необхідність купівлі речового забезпечення, то представник позивача звертає увагу, що чинним законодавством України передбачено те, що військовослужбовці ЗСУ всіх категорій, у разі запровадження правового режиму воєнного стану на всій території держави, забезпечуються речовим майном на строки, встановлені до 5-ї категорії військовослужбовців. 
Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_6 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 й залишити оскаржуване судове рішення без змін, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 6 967 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 07 грудня 2016 року (а.с.10).
Дитина мешкає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу №147 Дарницького району міста Києва від 03 лютого 2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує дошкільний навчальний закладу(ясла-садок) комбінованого типу №147 міста Києва з 22 квітня 2019 року (а.с.12).
Також в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 08 вересня 2023 року, відповідно до якої відповідач по справі визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення (а.с.58).
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , мотивував своє рішення тим, що враховуючи визнання відповідачем позову, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів дитини, враховуючи покладення законом на батьків обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання сина розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Частиною 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/або  про сплату аліментів між сторонами не укладалися.
Матеріалами справи підтверджено, що у позивача та відповідача у справі є спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Подаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що на його утримання перебуває матір пенсіонерка й він несе військову службу в ЗСУ й не має змоги сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, оскільки грошові кошти йому необхідні для купівлі необхідного спорядження.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).
Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Так, дослідивши матеріали справи, апеляційним судом було встановлено, що відповідач по справі не надав до суду першої інстанції відповідних доказів, що на його утриманні перебуває мати пенсіонерка, що ним здійснюються витрати по її утриманню.
Крім того, відповідно до положень п.п.1-2 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232, Інструкція визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці).
Основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили) в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.
Таким чином, нормативно закріплено, що держава забезпечує військовослужбовців необхідними речами для проходження служби в ЗСУ.
Апеляційний суд враховує, що відповідач по справі, як військовослужбовець ЗСУ, може мати потреби у придбанні речей та спорядження, які не в повній мірі можуть бути задоволені за рахунок держави.
Однак, вказані обставини не можуть слугувати правовою підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції й стягнення аліментів на утримання дитини у меншому розмірі, ніж частина з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття.
Суд звертає увагу, що суд першої інстанції, враховуючи положення ч.5 ст.183 СК України дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі однієї чверті.
Крім того, суд звертає увагу, що згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
А також слід враховувати, що згідно ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Враховуючи зазначені положення закону відповідач по справі не позбавлений можливості у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, або у зв`язку зі зміною обставин, що впливають на визначений розмір аліментів, подати заяву про зменшення розміру аліментів, присуджених рішенням суду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що судове рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 також просила стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на адвоката у розмірі 6 967 грн.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Заперечень щодо не співмірності зазначених витрат складності справи чи обсягу виконаної роботи відповідач не подавав.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав до зменшення заявлених витрат, з огляду на відсутність заперечень відповідача в частині їх співмірності із складністю справи.
З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_2 в апеляційному суді представляла ОСОБА_6 на підставі довіреності від 20 січня 2023 року (а.с.144).
В матеріалах справи також міститься копія Договору №51/23 про надання правової допомоги від 19 січня 2023 року, укладений між ТОВ «Юридичний центр правова допомога «ЮРКОМ» в особі директора Сафронової О.В. та ОСОБА_2 , за умовами п.1.1. якого юридична компанія приймає на себе зобов`язання здійснити на належному рівні роботи, вказані в цьому договорі та передати замовнику результати цих робіт, а замовник погоджується прийняти виконані роботи та виплатити юридичній компанії винагороду за виконані роботи (а.с.138-143).
Відповідно до положень п.4.1. Договору сторони узгодили, що розмір оплати (гонорар) за правову допомогу встановлюється за погодженням між юридичною компанією та замовником.
Відповідно до Додаткової угоди №1 від 22 листопада 2023 року до Договору №51/23 про надання правової допомоги від 19 січня 2023 року, п.1 передбачено, що на умовах договору юридична компанія надає замовнику правову допомогу у цивільній справі про стягнення аліментів в Київському апеляційному суді по справі №753/5310/23 (а.с.145).
Згідно Додатку 1 до Договору №51/23 про надання правової допомоги від 19 січня 2023 року, сторонами було визначено, що ОСОБА_2 буде надано наступні види робіт: ознайомлення з ухвалою про відкриття апеляційного провадження та апеляційною скаргою - 2 год. 1 400 грн; підготовка та складання відзиву на апеляційну скаргу - 3 год. 5 100 грн; складання та подання клопотання про поновлення строку на подання відзиву - 0,4 год 467 грн. Загальна сума - 6 967 грн (а.с.146).
ОСОБА_2 та представник ОСОБА_6 підписали 13 грудня 2023 року Акт здачі-приймання виконаних робіт за Договором  №51/23 про надання правової допомоги від 19 січня 2023 року та Додаткової угоди №1, відповідно до якого ОСОБА_2 були надані наступні послуги: ознайомлення з ухвалою про відкриття апеляційного провадження та апеляційною скаргою - 2 год. 1 400 грн; підготовка та складання відзиву на апеляційну скаргу - 3 год. 5 100 грн; складання та подання клопотання про поновлення строку на подання відзиву - 0,4 год 467 грн. Загальна сума - 6 967 грн (а.с.147).
Позивач по справі ОСОБА_2 оплатила послуги представника на суму 6 967 грн, що підтверджується прибутковим касовим ордером №5 від 13 грудня 2023 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру №5 від 13 грудня 2023 року (а.с.148).
Будь-яких заперечень щодо заявленого розміру судових витрат від відповідача на адресу апеляційного суду не надходило.
У постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 викладено правову позицію, що висновки судів про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та вищенаведеними висновками Верховного Суду».
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
Відповідач не навів доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх не співмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача, відповідачем не було подано заперечень щодо заявленого розміру судових витрат, які просить стягнути представник позивача по справі.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.
Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2023 року залишити без змін.
Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати в суді апеляційної інстанції  в розмірі 6 967  (шість тисяч дев`ятсот шістдесят сім) грн.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
 
Судді : 
 
              _______________                ________________                 ______________
               М.А.Яворський                 Т.Ц.Кашперська                   В.О.Фінагеєв