Справа № 441/1479/22                         Головуючий у 1 інстанції: Малахова-Онуфер А.М. 
Провадження № 22-ц/811/1624/23                                Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 
Категорія: 16

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                06 грудня 2023 року м.Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Ніткевича А.В., Шеремети Н.О., 
секретаря – Матяш С.І.,
з участю: позивача  ОСОБА_1 , її представника –
ОСОБА_2 , представника відповідача – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 09 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа – Зимноводівська сільська рада Львівського району Львівської області, про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на землю,

в с т а н о в и в:
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_4 19.12.2000 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №1874.
Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що вона є власником земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер: 4620987700:12:013:0129, з цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка розташована в с. Суховоля, Городоцького району, Львівської області.
Вказану земельну ділянку вона набула у власність на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2010 року, укладеного між нею та ОСОБА_5 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №903483 від 23.05.2012 року. 
Зазначає, що 19.12.2000 року відповідачка ОСОБА_4 отримала державний акт на право приватної власності на цю ж саму земельну ділянку, однак, земельна ділянка вже була передана ОСОБА_5 під будівництво та обслуговування житлового будинку, якій присвоєно кадастровий номер та виготовлено будівельний паспорт.
Позивач наголошує про законність набуття нею у власність цієї земельної ділянки, що підтверджено рішеннями судів, які набрали законної сили, однак, незважаючи на судові рішення та маючи державний акт на земельну ділянку, відповідачка обгородила її, чим чинить позивачці перешкоди у користуванні земельною ділянкою. 
Рішенням Городоцького районного суду м. Львова від 09 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено за спливом позовної давності.
Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.
Апелянт зазначає, що земельна ділянка, яку вона купила, мала присвоєний кадастровий номер, інформація про земельну ділянку та її власника була перевірена у Зимноводівській сільській раді, при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки нотаріусом зроблено довідки, якими підтверджено, що заборон немає, земельна ділянка є вільною.
Наголошує, що у 2016 році ОСОБА_4 оскаржувала в судовому порядку її (апелянта) право власності на земельну ділянку, однак, рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 02.02.2016 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22.03.2016 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на неї.
Зауважує, що після вирішення вказаного судового спору ОСОБА_4 не вчиняла жодних дій щодо земельної ділянки, однак, у січні – лютому 2022 року ОСОБА_4 почала активно перешкоджати позивачці у користуванні земельною ділянкою, зокрема, повішала банер з надписом, що земельна ділянка перебуває під арештом та забороною, зверталася в поліцію та сільську раду, пред`являючи свій державний акт і наголошуючи, що вона є власником земельної ділянки, а тому такі неправомірні дії відповідачки змусили позивачку звернутись до суду за захистом порушеного права.
Вважає, що нею не порушено строки позовної давності, оскільки початок перебігу строку позовної давності вона рахує від початку активних дій відповідачки у 2022 році на спірній земельній ділянці.
04.07.2023 року відповідач ОСОБА_4 , в особі свого представника – адвоката Чумака С.Г., подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила доводи та вимоги апелянта, вказавши на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.
В судове засідання апеляційного суду третя особа не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи всі були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у її відсутності.
Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Статтею 267 (ч.ч.2, 3, 4, 5) ЦК України передбачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. 
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер: 4620987700:12:013:0129, з цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка розташована в с. Суховоля, Городоцького району, Львівської області.
Вказану земельну ділянку позивач набула у власність на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між нею та ОСОБА_5 14.12.2010 року, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №903483 від 23.05.2012 року. 
Попередньому власнику – ОСОБА_5 земельна ділянка належала на праві власності на підставі державного акта (дубліката) серії ЯЛ №218544 від 15.07.2010 року та державного акта (первинного) серії ІІІ-ЛВ №022040 від 18.09.2000 року, виданого згідно з рішенням Суховільської сільської ради №71 від 25.04.2000 року.
На підставі рішення Суховільської сільської ради №181 від 07.07.2000 року, на цю ж саму земельну ділянку, площею 0,1000 га, 19.12.2000 року видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 085050 відповідачці ОСОБА_4 .
Вказана обставина встановлена рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 02.02.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22.03.2016 року (справа №441/939/15-ц), яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та інших про визнання нечинними державних актів на право приватної власності на землю, виданих на ім`я ОСОБА_5 , визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 14.12.2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , визнання нечинним державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я ОСОБА_1 , виключення з Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку ОСОБА_1 та скасування державної реєстрації її права власності на вказану земельну ділянку.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 , суди дійшли висновку про те, що ОСОБА_5 правомірно набув у власність спірну земельну ділянку та правомірно розпорядився нею, продавши її ОСОБА_1 згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14.12.2010 року, а тому Суховільська сільська рада Городоцького району Львівської області не вправі була рішенням №181 від 07.07.2000 року передавати ОСОБА_4 цю ж саму земельну ділянку у приватну власність для будівництва індивідуального житлового будинку.
Отже, рішенням суду в цивільній справі №441/939/15-ц, яке набрало законної сили, підтверджено законність права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку та відсутність у відповідачки ОСОБА_4 права на цю земельну ділянку.
Ураховуючи наведене, а також вимоги частини четвертої статті 82 ЦПК України, якою передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, та обставина, що рішенням Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області №181 від 07.07.2000 року неправомірно передано ОСОБА_4 у приватну власність земельну ділянку, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 , не потребує доказуванню в даній справі.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання недійсним державного акта, виданого відповідачці ОСОБА_4 на підставі рішення Суховільської сільської ради №181 від 07.07.2000 року, разом з тим, відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 за спливом позовної давності, оскільки про оспорюваний державний акт позивачці стало відомо ще у 2015 – 2016 роках під час розгляду справи №441/939/15-ц, проте, із вказаним позовом позивач звернулась до суду лише у 2022 році, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, і не навела суду причин, які б можна було визнати поважними за встановлених обставин справи для поновлення цього строку.
При цьому, необхідно зазначити, що відмова суду у задоволенні даного позову не позбавляє позивачку в інший спосіб захищати свої права, як власника земельної ділянки, в тому числі й від описаних у позовній заяві дій відповідачки, оскільки земельна ділянка, яка вказана в оспорюваному державному акті, є не сформованою та без кадастрового номера, так як рішенням державного кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Городоцькому районі Львівської області відповідачці відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з тих підстав, що земельна ділянка накладається на земельну ділянку позивачки ОСОБА_1 . 
Таким чином, у колегії суддів немає правових підстав для інших висновків по суті вирішення даної справи, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача за спливом позовної давності, та немає підстав для висновку про допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 09 травня 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 18 грудня 2023 року.

Головуючий                                          С.М. Бойко

Судді:                                                  А.В. Ніткевич

                                Н.О. Шеремета