СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2024 року                                   м. Харків                        Справа № 922/4328/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Шевель О.В., суддя Лакіза В.В. , суддя  Фоміна В.О.,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Страшненка Андрія Миколайовича (вх.№59 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 11.12.2023, ухвалене суддею Рильовою В.В. у приміщенні Господарського суду Харківської області  в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (повне рішення складено 11.12.2023) у справі №922/4328/23
за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", м. Київ,
до Фізичної особи-підприємця Страшненка Андрія Миколайовича, м.Харків,
про стягнення 70800,00 грн, 

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Харківської області від 11.12.2023 у справі №922/4328/23 позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Страшненка Андрія Миколайовича на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" заборгованість згідно Договору б/н від 07 лютого 2022 року в загальному розмірі 70800,00 грн, з яких: 60000,00 грн - заборгованість за кредитом та 10800,00 грн заборгованість по відсоткам у вигляді щомісячної комісії, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн.
В обґрунтування вказаного рішення суд першої інстанції зазначив наступне: сторонами досягнуто всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, у зв`язку з чим Кредитний договір № б/н від 07.02.2022, з огляду на положення статті 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами; з наданого позивачем детального розрахунку заборгованості Фізичної особи-підприємця Страшненка Андрія Миколайовича за Кредитним договором б/н від 07.02.2022, перевіреного судом, вбачається, що сума заборгованості відповідача за кредитом становить 60000,00 грн, сума заборгованості по відсоткам у вигляді щомісячної комісії становить 10800,00 грн.
Відповідач у межах встановленого законом строку подав апеляційну скаргу, в якій просить вищевказане рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог скарги заявник зазначає наступне: договором про надання банківських послуг передбачено форс-мажорні обставини та визначено, що у випадку їх настання виконання зобов`язань за договором може призупинятися (частково або в повному обсязі); боржник ОСОБА_1 внаслідок ракетних ударів по житлових будинках м.Харкова залишився без житла, є тимчасово ВПО. Також, із посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, на постанови Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №904/3094/20, від 11.03.2021 у справі №876/59/20, від 20.01.2022 у справі №910/3299/20 заявник скарги зазначає, що за умови відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, витяги з тарифів та умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору; Правила надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк", згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, відповідачем не підписувалися, витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки "Універсальна" не можна вважати складовими частинами укладеного між сторонами кредитного договору; у заяві позичальника ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена, також у ній відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання; будь-які роздруківки з сайту позивача не можуть бути належними доказами, оскільки ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити зміни в умови та правила споживчого кредитування; на думку заявника, у даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України щодо договору приєднання, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим банком. Також заявник скарги зазначає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем грошових кредитних коштів; на думку апелянта, такими доказами можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", які фіксують факти здійснення господарських операцій. Апелянт наполягає на тому, що позивач не надав суду доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та узгодження його істотних умов, а також доказів отримання відповідачем кредитних коштів та наявності у нього простроченої заборгованості.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Страшненка Андрія Миколайовича на рішення Господарського суду Харківської області від 11.12.2023 у справі №922/4328/23. Попереджено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи. Встановлено учасникам справи строк до 02.02.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу (з доказами надсилання відзиву іншим учасникам справи), а також для подання заяв, клопотань тощо. Іншою ухвалою від цієї ж дати витребувано у суду першої інстанції матеріали даної справи, які надійшли до Східного апеляційного господарського суду 10.01.2024.
01.02.2024, тобто в межах визначеного судом строку, позивач через систему "Електронний суд" надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає наступне: висновки  Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 не можу бути застосовані до правовідносин сторін у даній справі, оскільки Заява про приєднання до Умов та правил надання послуг "КУБ" від 07 лютого 2022 року містить всі істотні умови договору та додаткового відсилання до Умов та правил надання банківських послуг (щодо надання банківської послуги "КУБ") не потребує (фактично дублює Умови надання банківської послуги "КУБ", які викладені на сайті позивача); банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а отже є належними доказами надання позичальнику кредитних коштів. Щодо посилання відповідача на форс-мажорні обставини, позивач зазначає, що факт військової агресії російської федерації проти України не може бути беззаперечним доказом наявності форс-мажору, за відсутності безпосереднього впливу на можливість здійснення оплати за кредитним договором, крім того, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України, ст. 218 ГК України), тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання основного зобов`язання в цілому.
Будь-якої іншої кореспонденції від сторін після відкриття апеляційного провадження до суду не надійшло.
Згідно з ч.1 ст.273 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
У даній справі, в якій провадження було відкрито 08.01.2024, останнім днем вказаного строку є 08.03.2024. 
В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах встановленого строку.
З урахуванням вищенаведених приписів ч.1 ст.273 ГПК України щодо строку апеляційного провадження, а також тих обставин, що будь-яких додаткових пояснень та клопотань до суду в межах зазначеного строку не надійшло - колегія суддів дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги.
У відповідності до вимог ст. 282 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.
07.02.2022 Фізичною особою-підприємцем Страшненком Андрієм Миколайовичем через систему інтернет-клієнт-банкінгу із використанням електронного цифрового підпису було підписано Заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг "КУБ". Відповідно вказаної до заяви ФОП Страшненко А.М. (як позичальник) на підставі ст.634 ЦК України приєднався до розділу 1.1. Загальні положення та підрозділу 3.2.2. "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі - Умови), що розміщені на офіційному веб-сайті АТ Комерційний Банк "ПриватБанк" - http://privatbank.ua. 
Окрім того, відповідні умови викладені також у тексті Заяви, підписаної Страшненком А.М.
Таким чином, 07 лютого 2022 року між Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (Банк) та Фізичною особою-підприємцем Страшненко А.М. (Клієнт, Позичальник) було укладено Кредитний договір б/н (далі – Договір), який складається із вищевказаних Заяви та Умов), згідно умов якого Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту строковий кредит для фінансування поточної діяльності Клієнта в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати процентів та ін. винагород в обумовлені цим Договором терміни.
Пунктами 1.2 та 1.3 Заяви сторони визначили розмір кредиту: 60000,00 гривень. Строк кредиту: 12 місяців з дати видачі кредитних коштів.
Згідно з п.1.4 Заяви, у період з дати підписання Заяви процентна ставка за користування кредитом перші 6 місяців дії кредиту становить 1,6 % в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця користування кредитом – 1,4 % в місяць від початкового розміру кредиту (в т.ч. при достроковому погашенні кредиту).
У п. 1.6. Заяви встановлено порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом; погашення процентів щомісяця до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом.
Сторони узгодили, що графік погашення кредиту (Додаток 1 до цієї Заяви) є невід`ємною частиною Договору (а.с.17). Згідно із вказаним графіком, кредит погашається протягом 12 місяців, сума щомісячного платежу становить 5000,00 грн.
Відповідно до пункту 3.2.2.9. Умов за користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з пунктами 3.2.2.1., 3.2.2.3., 3.2.2.3.1. цього Договору Клієнт сплачує проценти у вигляді щомісячної комісії в розмірі, зазначеному в п. 3.2.2.3.2.
За змістом пункту 3.2.2.3.2. Умов за користування Послугою Клієнт сплачує щомісяця проценти за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії в розмірі, що зазначені в пункті 1.4. Заяви. 
На підставі Кредитного договору б/н від 07.02.2022 Банком того ж дня, 07.02.2022, було перераховано на поточний рахунок Фізичної особи - підприємця Страшненка А.М. кредитні кошти в розмірі 60000,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою по рахунку відповідача за період 07.02.2022 - 03.10.2023.
Звертаючись до суду із даним позовом Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" зазначило, що всупереч вимогам Кредитного договору відповідач не повернув кредитні кошти у передбачений Договором термін та не сплатив у повному обсязі проценти у вигляді щомісячної комісії, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком станом на 03.10.2023 заборгованість Фізичної особи-підприємця Страшненка Андрія Миколайовича перед Банком становить 70800,00 грн, з яких: 60000,00 грн - заборгованість за кредитом, 10800,00 грн - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно з пунктом 1.4 Заяви та пунктами  3.2.2.3.2. та 3.2.2.9. Умов за період з 07.03.2022 по 07.02.2023 (тобто за час користування позичальником кредитними коштами протягом передбаченого договором строку).
Місцевий господарський суд задовольнив позов – з наведених вище підстав.
Зазначене рішення переглядається за апеляційною скаргою відповідача, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, у відповідності до вищенаведених приписів ч.1 ст.269 ГПК України.
Надаючи оцінку висновкам місцевого господарського суду згідно з підпунктом б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне. 
Предметом позову в даній справі є вимога банку про стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, а також за відсотками у вигляді щомісячної комісії, встановленої цим договором.
Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1, 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до статей 193 ГК України та 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтями 627, 628 та 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Апелянт у скарзі із посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, на постанови Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №904/3094/20, від 11.03.2021 у справі №876/59/20, від 20.01.2022 у справі №910/3299/20 наполягає на тому, що вищенаведені приписи ст. 634 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Стосовно вказаного аргументу колегія суддів зазначає, що Верховний Суд дійсно неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості застосування статті 634 Цивільного кодексу України до Умов та правил надання   банківських послуг   у ПриватБанку без надання підтверджень про конкретні запропоновані контрагенту Банку Умови та правила   банківських послуг, оскільки Умови та правила надання   банківських послуг,   що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк".
Разом з тим, як було встановлено вище, у підписаній відповідачем Заяві про приєднання в порядку ст.634 ЦК України до Умов та правил надання послуг "КУБ" наведено не лише посилання на Умови, що розміщені на офіційному веб-сайті АТ Комерційний Банк "ПриватБанк" - http://privatbank.ua, але і викладено текст договору з усіма істотними умовами,  зокрема, розмір кредиту (60000,00 грн), строк кредиту (12 місяців з дати видачі кредитних коштів), а також процентну ставку щомісячної комісії за користування кредитом.
Зазначеним спростовуються доводи апелянта про те, що сторонами не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, про те, що зазначені умови не були належним чином доведені до позичальника, мали мінливий характер тощо. 
Відповідач не надав суду першої та апеляційної інстанції доказів того, що умови кредитного договору будь-яким чином були змінені банком в односторонньому порядку після підписання позичальником Заяви про приєднання від 07.02.2022 – тоді як висновки, наведені в постановах Верховного Суду, на які посилається апелянт, стосуються інших правовідносин, не подібних до тих, що мають місце в даній справі №922/4328/23, оскільки в цій справі підтверджено зміст конкретних запропонованих банком контрагенту Умов, згідно з якими укладено договір. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що підписання відповідачем Заяви про приєднання від 07.02.2022 свідчить про приєднання ФОП Страшненка А.М. у відповідності до ст.634 ЦК України до Умов та правил надання послуг "КУБ", зміст яких викладено у підписаній ним Заяві.
Згідно з частиною другою статті 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Отже, посилання відповідача на неукладення сторонами кредитного договору внаслідок недосягнення ними згоди щодо його істотних умов не підтвердилися в ході апеляційного провадження.
Колегія суддів зазначає, що з моменту підписання Заяви про приєднання та, відповідно, укладення кредитного договору на вказаних у цій Заяві умовах, між сторонами виникли цивільно-правові відносини, врегульовані як загальними положеннями про зобов`язання, так і окремими зобов`язаннями щодо кредиту.
Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
На підставі Кредитного договору б/н від 07.02.2022 Банком було перераховано на поточний рахунок Фізичної особи - підприємця Страшненка А.М. кредитні кошти в розмірі 60000,00 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку відповідача за період 07.12.2022 - 03.10.2023 (а.с.19).
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем грошових кредитних коштів; на думку апелянта, такими доказами можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Стосовно вказаних аргументів колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Згідно з п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75 (далі- Положення), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер клієнтського рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) сума вхідного залишку за рахунком; 7) код ID НБУ банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.
Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку (п. 62 Положення)
Відповідно до п. 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Інформація про стан рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України (п. 65 Положення).
Крім того, згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі – Перелік № 578/5), до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.
Таким чином, банківською випискою по рахунку відповідача за період 07.02.2022 - 03.10.2023 підтверджуються обставини надання позивачем 07.02.2022 кредитних коштів ОСОБА_1 у розмірі 60000,00 грн, отже, твердження відповідача щодо ненадання позивачем належних доказів отримання ОСОБА_1 грошових коштів спростовуються матеріалами справи.
Місцевий господарський суд також обґрунтовано врахував правову позицію, що викладена у постанові Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, згідно з якою банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а отже є належними доказами надання позичальнику кредитних коштів.
Доказів повернення вказаної суми кредиту матеріали справи не містять, тому колегія суддів зазначає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 60000,00 грн заборгованості за кредитом.
Стосовно заявленої позивачем до стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 10800,00 грн, нарахованими помісячно за період з 07.03.2022 по 07.02.2023 (тобто за час користування позичальником кредитними коштами протягом передбаченого договором строку) відповідач, не погоджуючись із задоволенням даної позовної вимоги, посилається на висновки Верховного Суду про те, що за умови відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, витяги з тарифів та умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору. 
Проте, як було встановлено вище, у даному випадку домовленість сторін про сплату комісії (відсотків за користування кредитними коштами) зафіксовано безпосередньо у Заяві про приєднання в порядку ст.634 ЦК України до Умов та правил надання послуг "КУБ", яку було підписано відповідачем 07.02.2022. 
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, колегія суддів зазначає, що він здійснений у відповідності до умов п.1.4 Заяви, згідно з яким у період з дати підписання Заяви процентна ставка за користування кредитом перші 6 місяців дії кредиту становить 1,6 % в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця користування кредитом – 1,4 % в місяць від початкового розміру кредиту.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість нарахування позивачем до стягнення з відповідача 60000,00 грн заборгованості за кредитом, а також 10800,00 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно з пунктом 1.4 Заяви та пунктами  3.2.2.3.2. та 3.2.2.9. Умов за період з 07.03.2022 по 07.02.2023 (тобто за час користування позичальником кредитними коштами протягом передбаченого договором строку).
В апеляційній скарзі відповідач також стверджував, що пунктами 2.7.5.10.4., 2.7.5.10.4.1 та 2.7.5.10.4.2 договору про надання банківських послуг передбачені форс мажорні обставини, а пункт 2.7.5.10.4.4 передбачає, що виконання зобов`язань за договором може призупинятись (частково або в повному обсязі).
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, вони не містять правочинів із вказаними пунктами. У підписаній відповідачем Заяві від 07.02.2022 про приєднання до Умов та правил надання послуг "КУБ" такі умови відсутні. Відповідачем не зазначено, якою редакцією Умов та Правил (договору) надання банківських послуг він керувався, посилаючись на форс мажорні обставини. 
Крім того, колегія суддів зазначає про суперечливість позиції відповідача, який, заперечуючи обставини, щодо укладення з позивачем кредитного договору шляхом досягнення згоди щодо його істотних умов, водночас посилається на пункти Договору про надання банківських послуг (без зазначення, якого саме договору).
Окрім того, відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Отже, відповідно до вищезазначених положень форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.
Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.
Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.
Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.
Відповідачем не доведено існування таких обставин (не самих по собі, а для даного конкретного випадку), що перешкодили б йому виконати обов`язок щодо повернення кредитних коштів – про що обґрунтовано зазначає позивач у відзиві на апеляційну скаргу.
Крім того, за положеннями ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Отже, законодавець передбачив в окремих випадках саме звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання, а не від самого зобов`язання.
Щодо процентів, нарахованих на суму основного боргу, то, як було встановлено вище, вони за своєю правовою природою є не заходом відповідальності за невиконання зобов`язання, а комісією за користування кредитними коштами, що входять до складу відповідного грошового зобов`язання – згідно з погодженими обома сторонами умовами договору.
Окрім того, у Принципах міжнародних комерційних договорів (Принципи УНІДРУА в редакції 2016 року) у ч.3 ст.7.1.7 "Непереборна сила (форс-мажор)" вказано, що сторона, яка не виконала зобов`язання, має повідомити іншу сторону про виникнення перешкоди та її вплив на здатність виконувати зобов`язання. Якщо повідомлення не отримане іншою стороною протягом розумного строку після того, як сторона, яка не виконала, дізналася або могла дізнатися про перешкоду, вона несе відповідальність за збитки, які стали результатом неотримання повідомлення. У Принципах Європейського договірного права (ст.8.108(3)), присвяченій питанням форс-мажору, вказано, що невиконуюча зобов`язання сторона має впевнитися у тому, що повідомлення про перешкоду та її вплив на виконання отримане іншою стороною впродовж розумного строку після того, як невиконуюча сторона дізналася або повинна була дізнатися про ці перешкоди. Інша сторона має право на компенсацію збитків, завданих внаслідок неотримання такого повідомлення.
Матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин.
Отже, в ході апеляційного провадження відповідач не навів обставин, що могли б бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду та для відмови у позові.
Суд апеляційної інстанції в ході даного провадження надав належну оцінку наявним у справі доказам та доводам сторін, водночас, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
За результатами апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду колегією суддів також не було встановлено наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. 
Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:          
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Страшненка Андрія Миколайовича  залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 11.12.2023 у справі №922/4328/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.03.2024. 

Головуючий суддя                                                                    О.В. Шевель

Суддя                                                                                           В.В. Лакіза  

Суддя                                                                                           В.О. Фоміна