П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/14306/23	

Перша інстанція: суддя Попов В.Ф.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії 

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив:
- -визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018, включно;
-зобов`язати нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року у сумі 85927,84 грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44 (далі – Порядок №44);
-визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.05.2023, включно, відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 (далі- Порядок №1078);
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію-різницю грошового забезпечення 4123,95 грн. в місяць у загальній сумі 257 015,21 грн. за період з 01.03.2018 по 10.05.2023, включно, відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що під час проходженні військової служби йому не в повному обсязі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, попри те, що це передбачено Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».
Заявляючи вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, позивач, покликаючись на абзаци 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, вважає, що базовим місяцем, при її розрахунку, повинен бути січень 2008 року, оскільки на законодавчому рівні, посадові оклади військовослужбовців були підвищені з 01.01.2008 та до 01.03.2018 підвищення не відбувалося.
При цьому, посилаючись на позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.01.2022 у справі № 400/1118/21, позивач наголошував на тому, що повноваження державних органів, в даному випадку Військової частини, щодо визначення місяця обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення, не є дискреційними.
Вимоги стосовно періоду з 01.03.2018 по 04.03.2020 позивач обґрунтовує тим, що розмір підвищення доходу в березні 2018 року був меншим за суму індексації грошового забезпечення, яка склалася в тому місяці, тож в силу абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 відповідач був зобов`язаний із 1 березня 2018 року виплачувати йому фіксовану індексацію грошового забезпечення в розмірі: 4123,95 грн., щомісяця, як різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Позивач зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 – задоволено частково.
Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно.
Зобов`язано відповідача нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум та відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
В задоволенні решти позовних вимог – суд відмовив.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач має право на індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, включно, і таке право, передбачене Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».
При цьому, суд установив, що за вказаний період відповідач повинен здійснити розрахунок індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) – січень 2008 року.
Водночас, суд відмовив у задоволенні позовних вимог щодо виплати поточної індексації  в сумі 85 927,84 грн, а також щодо виплати індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018 по 10.05.2023 у щомісячному фіксованому розмірі 4123,95 грн. та виплати її у загальному розмірі 257 015,21 грн.
Мотивами для цього було те, що до нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року на виконання цього рішення, неможливо встановити належний розмір доходу позивачки у лютому 2018 року, що унеможливлює встановлення розміру підвищення доходу в березні 2018 року та відповідно розмір індексації-різниці.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1  посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21 та у постанові від 06.04.2023 у справі 400/9920/21, зазначає, що застосований судом спосіб захисту в частині задоволення вимог за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, а також не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини. 
Стосовно відмови у задоволенні вимог за період з 01.03.2018 по 10.05.2023, скаржник, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.01.2022 у справі № 400/1118/21 та у постанові від 20.04.2022 у справі 420/3593/20, зазначає про помилковість позиції суду першої інстанції про відсутність законодавчих підстав для задоволення вимог про обов`язок відповідача нарахувати індексацію грошового забезпечення у вказаний період у фіксованому розмірі.
Скаржник зазначає про незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078.
Так, скаржник вважає, що для вирішення питання про наявність підстав для виплати фіксованої індексації грошового забезпечення, у місяці підвищення доходу (березень 2018 року), суд повинен був встановити чи перевищує розмір підвищення грошового доходу, суму індексації, що склалася у цьому місяці.
За твердженням скаржника, відповідач зобов`язаний був із березня 2018 року виплачувати фіксовану суму індексацію грошового забезпечення, а у разі коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг в розмірі 103 відсотка, то в підвищеному розмірі, аж до наступного підвищення тарифної ставки (окладу), при якому сума збільшення грошового забезпечення (заробітної плати) перевищить фіксовану суму індексації.

Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в частині задоволених вимог, ВЧ НОМЕР_1 також подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 , зокрема, зазначає про відсутність підстав для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення  за період з 01. 01.2016 по 28.02.2018 з огляду на відсутність фінансування. 
До того ж, на думку скаржника,  суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що базовим місяцем для виплати індексації грошового забезпечення за період з 01. 01.2016 по 28.02.2018 є січень 2008 року, у зв`язку із затвердженням  Кабінетом Міністрів України нових схем посадових окладів військовослужбовців з 01.01.2018, відповідно до  постанови від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №1294)
При цьому, скаржник наголошує на тому, що Військова частина фінансується з державного бюджету України, не є розпорядником бюджетних коштів та проводить розрахунки тільки в межах наявного фінансування.

ОСОБА_1 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 не скористався.

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 у період з 19.05.2007 по 10.05.2023 проходив військову службу в Збройних Силах України.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.05.2022 №130 (по стройовій частині) командир інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та вважається таким, що 10.05.2023 вибув до нового місця служби ВЧ НОМЕР_2 , ВОС-2905002.
На думку позивача у період проходження військової служби, нарахування грошового забезпечення здійснювалося не в повному обсязі, а саме: йому неправильно нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення.
ОСОБА_1 звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із заявою від 08.06.2023 щодо надання довідки про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та про нарахування і виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 та довідку про розмір виплаченої індексації за період з 01.12.2015 по 10.05.2023 (а.с.20).
06.07.2023 року за вих.№350/303/1/1334 ВЧ НОМЕР_1 надала відповідь на заяву позивача, якою було відмовлено в нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення з огляду на відсутність підстав та фінансової можливості в межах наявного фінансового ресурсу виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям з наданням довідок.
Вважаючи протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не виплати індексації за спірний період, позивач звернувся до суду з даним позовом. 

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , а апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 слід залишити без задоволення, з таких мотивів.

Насамперед суду апеляційної інстанції слід визначитися з питанням наявності або відсутності у позивача права на поточну індексацію грошового забезпечення за період 01.12.2015 по 28.02.2018, а у випадку наявності такого права, визначитися із базовим місяцем, який слід враховувати  для її виплати.
За таких обставин, на думку колегії суддів, в першу чергу необхідно розглянути доводи апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 . 

Так, в апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 заперечує право на виплату індексації грошового забезпечення у вищевказаний період, посилаючись на відсутність фінансування та зазначаючи, що проведення індексації перебуває у прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів.
Колегія суддів критично оцінює посилання військової частини на те, що у межах наявного фінансового ресурсу у Міністерства оборони не було фінансової можливості щодо виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, оскільки саме із виплатою індексації заробітної плати (грошового забезпечення) законодавцем пов`язано реалізацію роботодавцем гарантій щодо оплати праці, а тому остання підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. 
Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Крім того, слід зазначити, що реалізація особою права на виплату грошового забезпечення не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, а обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Також, зі змісту апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 в частині виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 вбачається, що спірним питанням є встановлення місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення. Позивач вважає, що це має бути січень 2008, а ВЧ НОМЕР_1 вважає, що підстави для задоволення таких вимог відсутні.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 у зазначеній вище частині, колегія суддів керується наступним.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову від 26.01.2022 у справі №400/1118/21, в якій висловив правову позицію щодо правильності визначення базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошового забезпечення військовослужбовців за період з 27.07.2017 по 28.02.2018.
У цій справі Верховний Суд змінив постанову суду апеляційної інстанції та зобов`язав нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 27.07.2017 по 28.02.2018 включно із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць).
Висновками для прийняття такого рішення слугувало наступне.

З аналізу положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі – Закон №2011-XII) та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03.07.1991 (далі - Закон №1282-ХІІ) убачається, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.
Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.
Відповідно до положень пунктів 2, 5 Порядку №1078 для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.
Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.
Згідно з пунктом 10-2 Порядку №1078 для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.
Як відзначив Верховний Суд, аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави дійти висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.
Досліджуючи обставини, в якому місяці відбулося підвищення грошового забезпечення військовослужбовців, суд касаційної інстанції звернувся до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою було затверджено підвищені схеми посадових окладів військовослужбовців.
Відповідно до пункту 13 указаної Постанови, вона набрала чинності з 01.01.2008.
З січня 2008 року по 28 лютого 2018 року посадовий оклад позивача не змінювався.
Наведена постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: до 01 березня 2018 року.
З огляду на викладене суд касаційної інстанції дійшов висновку, що, відповідно до положень Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 27.07.2017 по 28.02.2018.
Колегія суддів вважає, що наведене судове рішення ухвалено судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах, адже подібними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 , в частині визнання протиправними дії відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням місяцем обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.
За таких умов, доводи апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 щодо безпідставного задоволення позову в цій частині є необґрунтованими, а висновок суду першої інстанції у відповідній частині, відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у справі №400/1118/21.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи покладені в обґрунтування апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 є безпідставними, а тому підстави для задоволення скарги – відсутні.

Переходячи до оцінки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо обов`язку роботодавця виплачувати так звану «фіксовану» індексацію грошового забезпечення, відповідно до  абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 та  щодо застосування судом першої інстанції неефективного способу захисту, в частині нарахування та виплати поточної індексації грошового забезпечення – січень 2008 року, без визначення конкретної суми, колегія суддів указає таке.

Відповідаючи на довід ОСОБА_1 про наявність у нього права отримати за судовим рішення індексацію в сумі 85 927,84 грн,  колегія суддів враховує, що Верховний Суд в постанові від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21 вирішуючи питання щодо належного способу захисту права позивача на отримання невиплачених сум індексації грошового забезпечення, серед іншого зазначив, що суд має дослідити питання обґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку суми індексації грошового забезпечення за спірний період та вирішити питання щодо її виплати.
Дослідивши наданий представником позивача розрахунок індексації за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, врахувавши коефіцієнт індексації та прожитковий мінімум, перевіривши наведений розрахунок на Калькуляторі розрахунку суми індексації зарплати (https://ips.ligazakon.net/calculator/zp) та на офіційному сайті Мінфіну України (https://index.minfin.com.ua/ua/labour/salary/indexing/), колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 має право на виплату індексації за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року в сумі 85 927,84 грн.

Досліджуючи доводи ОСОБА_1 щодо незаконності судового рішення в частині відмови у задоволенні вимог про нарахування та виплату, на його користь, фіксованої  індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 10.05.2023, колегія суддів керується висновками Верховного Суду, що викладені в постанові від 23.03.2023 у справі №400/3826/21.
Зокрема, слід звернути увагу на те, що відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078, у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року до 1 квітня 2021 року,  сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Отже, системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, дає  підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.

Досліджуючи обставини наявності у позивача права на отримання індексації – різниці з 01.03.2018 по 10.05.2023, колегія суддів дійшла висновку, що правильне вирішення спірних правовідносин вимагає встановлення співвідношення розміру підвищення грошового доходу позивача в березні 2018 року (всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру) та суми індексації, що мала скластися в цьому місяці.
Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
При цьому, відповідно до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
У березні 2018 року прожитковий мінімум становив 1762 грн.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Відповідно до приписів абзацу 5 пункту 4 Порядку №1078, даних Мінстатистики щодо індексів споживчих цін, сума індексації за березень 2018 року розраховується: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.03.2018 слід помножити на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 (1762,*253,30%/100), та становить 4 463,15 грн.

Під час здійснення розрахунку індексації-різниці ОСОБА_1 з березня 2018 року, колегія суддів враховує, що відповідно до частини 2 статті 9 Закону №2262-ХІІ «грошовий дохід» включає в себе усі складові його грошового забезпечення, а не лише посадовий оклад.
Так, положення статті 2  Закону № 1282-XII визначають, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.
Тобто, соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер (допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв`язку з вагітністю і пологами індексації не підлягають. Підтримка купівельної спроможності провадиться шляхом підвищення розміру зазначених виплат.
Згідно матеріалів справи розмір грошового забезпечення позивача в лютому 2018 року становив 7022,40 грн., в березні 2018 року – 7361,60 грн.
За таких умов, розмір збільшення грошового доходу ОСОБА_1 в березні 2018 року становить 339,20 грн. (7361,60  грн. – 7022,40  грн.).
Отже, враховуючи приписи абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 сталий щомісячний розмір індексації ОСОБА_1 з березня 2018 року до дати звільнення становить  4123,95 грн. (4463,15 грн. – 339,20 грн.).
Колегія суддів враховує, що матеріалами справи, а саме довідкою щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення підтверджується, що позивачу виплачувалася індексація грошового забезпечення внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 Порядку №1078.
Поряд з цим, слід відзначити, що виплата вказаної індексації не спростовує необхідність щомісячної виплати позивачці індексації-різниці у розмірі 4123,95 грн., за період з 01.03.2018 по день звільнення, на виконання вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078.
Провівши розрахунок, колегія суддів дійшла висновку, що розмір невиплаченої позивачці індексації за період з 01.03.2018 по 10.05.2023  становить 193 835,09 грн.
Отже, сформовані апеляційним судом висновки та здійснені розрахунки, підтверджують обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати індексації – різниці за період з 01.03.2018 по 10.05.2023 в сумі 257015,21 грн.
Таким чином, слід констатувати, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому наявні підстави для її задоволення.

У відповідності до вимог пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи, що суд неправильно розтлумачив законодавство, яке регулює спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволені позовних вимог із прийняттям постанови про часткове задоволення позову в цій частині.
За результатами апеляційного перегляду, розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не проводився.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2023 року, в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 в сумі 85 927,84 гривень, а також в частині відмови в задоволенні вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.05.2023 у фіксованому розмірі та зобов`язання її нарахувати та виплатити – скасувати.
Ухвалити у скасованих частинах нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно, із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) - січень 2008 року в сумі 85 927,84 грн., з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.05.2023 у фіксованому розмірі 4123,95 грн. в місяць, відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у фіксованому розмірі 4123,95 грн. в місяць за період з 01.03.2018 по 10.05.2023 у загальній сумі 257015,21 грн., відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2023 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                                       І. О. Турецька

суддя                                                                                           Ю. М. Градовський

суддя                                                                                           Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 22.01.2024.