ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" березня 2024 р.                                               Справа №914/3259/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Галушко Н.А.
суддів                                                                      Желіка М.Б.
 Орищин Г.В.
          
секретар судового засідання – Кишенюк Н.

за участю представників учасників справи:
від позивача – Кухар Н.В. - представник;
від відповідача– не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Львівобленерго” від 30.01.2024 (Вх. № ЗАГС01-05/314/24)
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.11.2023 (повний текст складено та підписано 04.12.2023, суддя Мазовіта А.Б.)
у справі № 914/3259/23
за позовом Приватного акціонерного товариства “Львівобленерго”, м. Львів
до відповідача ОСОБА_1 , с.Сторонибаби
про стягнення 109 642,60 грн

            ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
01.11.2023 Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго», м. Львів звернулося до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до ОСОБА_1 , с. Сторонибаби, Львівська область про стягнення 109  642,60 грн.
Позов обґрунтовано допущеним відповідачем порушенням Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, щодо самовільного підключення електроустановок, про що складено акти. За наслідками розгляду актів комісією товариства прийнято протокольні рішення, якими відповідачу визначено обсяг та вартість необлікованої електроенергії та суму завданих збитків.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.11.2023 провадження у справі №914/3259/23 закрито.
Ухвала суду мотивована тим, що у суду відсутні підстави вважати, що зобов`язання, яке виникло між сторонами, є господарським, а тому провадження у справі слід закрити у зв`язку із тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства судом загальної юрисдикції.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
ПАТ "Львівобленерго" подано апеляційну скаргу, в якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, прийняти апеляційну скаргу до розгляду, скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.11.2023, якою було закрито провадження у справі та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, покласти судові витрати на відповідача, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, судом при прийнятті ухвали порушено норми процесуального та неправильно застосовано норми матеріального права.
Зокрема, скаржник зазначає що рішенням Господарського суду Львівської області від 15.08.2023 у справі №914/1813/23 (набрало законної сили), вже встановлено обставини виконання умов господарського договору, укладеного між ПрАТ «Львівобленерго» та ОСОБА_2 , а тому такі не підлягають доказуванню у справі №914/3259/23. Судом у справі №914/1813/23 встановлено, що договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (публічний) до якого Заявою-приєднанням ФОП Соляревич O.K. приєднався з 01.01.2019 є господарським. У позивача виникли договірні правовідносини з відповідачем, як з Фізичною особою- підприємцем (ФОП Соляревич O.K.). Однак як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Соляревич O.K. припинив свою діяльність як суб`єкт господарювання 27.04.2021.
Скаржник також зазначає, що постанова Західного апеляційного господарського суду від 26.10.2023р. та ухвала Господарського суду Львівської області від 07.07.2023р. у справі №914/1362/23, на які посилається суд першої інстанції при обґрунтуванні прийнятого рішення, скасовані постановою Верховного Суду від 16.01.2024, де Верховним Судом встановлено, що даний спір підлягає розгляду  в господарській, а не цивільній юрисдикції.
На думку скаржника, у господарській справі №914/3259/23 та господарських справах №914/1362/23 та №914/1813/23 існує суперечливість судових рішень, що є несумісним із принципом юридичної визначеності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому ухвала Господарського суду Львівської області від 27.11.2023 підлягає скасуванню, оскільки вона порушує механізм вирішення спорів, є суперечливою, порушує узгодженість, усталеність і єдність судової практики.
Також, скаржник вважає, що суд приходить до помилкового висновку про те, що між сторонами діючого договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, відсутні господарські відносини, оскільки відповідач знявся з реєстрації. Даний висновок суперечить матеріалам справи. 
На думку скаржника, судом невірно розтлумачено правовий висновок, викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №910/11188/17, щодо спірних правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, через неналежне виконання господарських зобов`язань стороною договору. Судом не вірно застосовано вимоги ч. 1 ст. 20 ГПК України та ч.1 ст.45 ГПК України, оскільки господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст.20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.
Також, скаржник зазначив, що  послуга з розподілу електричної енергії на об`єкти Соляревича O.K. здійснюється відповідно до Договору споживача про надання послуги з розподілу електричної енергії для здійснення підприємницької діяльності, а тому такі відносини є господарськими.
Окрім того, скаржник зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесло ПрАТ «Львівобленерго» у зв`язку з розглядом справи становить 7 884,00 грн, що включає: суму судового збору - 2 684,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу - 5 200,00 грн за договором про надання правничої допомоги.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано,

Процесуальні дії суду у справі.          
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2024 справу №914/3259/23 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Галушко Н.А., суддів  Желіка М.Б., Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.03.2024 у справі №914/3259/23 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Львівської області від 27.11.2023 у справі № 914/3259/23, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства “Львівобленерго” від 30.01.2024 (Вх. № ЗАГС01-05/314/24), призначено розгляд справи на 05.03.2024 
В судовому засіданні представник позивача виклала доводи щодо вимог апеляційної скарги.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.
Судова колегія зазначає, що відповідно до ч.1 ст.46, ст.42 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами, учасники справи, зокрема, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
З огляду на вищевикладене та оскільки неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи, участь в судовому засіданні останнього обов`язковою не визнавалась, судова колегія прийшла до висновку здійснювати розгляд апеляційної скарги без участі представника відповідача.
Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 05.03.2024 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.
Обставини справи.
27.06.2023 при перевірці на об`єктах відповідача за адресами: Львівська область, місто Буськ, площа Звитяги, 23 та площа Звитяги, 25 працівниками ПрАТ «Львівобленерго» було виявлене порушення ПРРЕЕ, про що складено акт про порушення №037176 від 27.06.2023 та акт про порушення №037175 від 27.06.2023. Актом зафіксоване порушення: самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів до електричної мережі без порушення схеми обліку (після відключення) п.8.4.2, п.5.5.5., п.7.6., п.8.2.4., п. 8.2.5. ПРРЕЕ.
Як ствердив позивач, відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідання комісії з розгляду актів про порушення листом №243-07-340 від 05.07.2023 та листом №243-07-341 від 05.07.2023.
19.07.2023 відбулося засідання комісії Східного РЕМ ПрАТ «Львівобленерго» з розгляду актів про порушення. Згідно із рішенням комісії Східного РЕМ ПрАТ «Львівобленерго», комісією прийнято протокольне рішення №037176-а та протокольне рішення №037175-а, якими відповідачу визначено обсяг та вартість необлікованої електроенергії та суму завданих збитків, внаслідок порушення ПРРЕЕ та проведено нарахування за період з дати 16.02.2023 по дату 27.06.2023, виходячи з дозволеної потужності, режиму роботи електрообладнання згідно з договором на суму 54  821,30 грн та 54  821,30 грн.
Позивач ствердив, що між ним та відповідачем існують договірні відносини на підставі договору  про надання послуг з розподілу електричної енергії, укладеного шляхом підписання ФОП Соляревичем О.К. заяви-приєднання від 01.01.2019.
Оскільки заявлена до стягнення вартість необлікованої електричної енергії у розмірі 109  642,60 грн не була сплачена відповідачем, ПрАТ «Львівобленерго» звернулось до суду із заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.11.2023 провадження у справі №914/3259/23 закрито.
Ухвала суду мотивована тим, що відповідач ФОП Соляревич О.К., станом на момент проведення ПрАТ «Львівобленерго» перевірки на об`єкті за адресами: Львівська область, місто Буськ, площа Звитяги, 23 та Львівська область, місто Буськ, площа Звитяги, 25, проведення засідання комісії з розгляду актів про порушення №037176 від 27.06.2023 та №037175 від 27.06.2023 та у період нарахування вартості необлікованої електричної енергії припинив свою підприємницьку діяльність, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Враховуючи те, що ФОП Соляревич О.К. припинив здійснення підприємницької діяльності 27.04.2021, тобто задовго до проведення уповноваженими працівниками позивача перевірки, складання за її результатами актів про порушення та до періоду нарахування вартості необлікованої електричної енергії, позовні вимоги ПрАТ «Львівобленерго» не пов`язані із підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася Соляревичем О.К., тобто під час реєстрації його як підприємця.
Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що зобов`язання, яке виникло між сторонами, є господарським, а тому провадження у справі слід закрити у зв`язку із тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства судом загальної юрисдикції, у суду відсутні підстави вважати, що зобов`язання, яке виникло між сторонами, є господарським, а тому провадження у справі слід закрити у зв`язку із тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства судом загальної юрисдикції.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Положеннями  статті 124 Конституції України  визначено, зокрема, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до  статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
За приписами статтей  5,  7,  8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"  правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. Визначення правильної юрисдикційності того чи іншого спору має важливе значення. Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення від 29.04.1988 у справі "Белілос проти Швейцарії"); юрисдикцію суду має визначати закон (доповідь Європейської комісії від 12.10.1978 у справі "Занд проти Австрії").
Через визначення юрисдикційності спору забезпечується дотримання принципу правової визначеності, за яким слід не допускати наявності проваджень, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами різних юрисдикцій. Тому потрібно визначати юрисдикційність відповідного спору так, щоб унеможливити повторне звернення особи до суду іншої юрисдикції після відповідного коригування позовних вимог та формування іншого складу учасників справи.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №127/21764/17, від 23.03.2021 у справі 367/4695/20).
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.05.2018 у справі №910/11188/17, висновки якої врахував суд першої інстанції, зазначає, що при вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у  статті 3 Господарського кодексу України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України,  Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.03.2018 у справі №593/793/14-ц, аналізуючи положення частини першої статті 3, частини першої статті 15, статті 30 ЦПК України, частини першої статті 1, статей 12, 21,  41 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017 (до набрання чинності нових редакцій процесуальних кодексів) вказала, що громадянин, який мав статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі у такому процесі.
Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду зроблено щодо норм процесуального права, які були чинні на момент звернення з позовом та час вирішення спору у наведеній вище справі, а саме в редакції, чинній до 15.12.2017.
Водночас, як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся з позовом у цій справі у листопаді 2023 року, тобто після 15.12.2017 та, відповідно, після внесених Законом України "Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів" змін до ГПК України.
Суд першої інстанції залишив поза увагою, що висновок від 17.05.2018 у справі №910/11188/17, стосується норм ГПК України у редакції, чинній до 15.12.2017, а провадження у цій справі відкрито після 15.12.2017, тобто на неї поширюються вимоги ГПК України у редакції, чинній після 15.12.2017.
Подібний висновок щодо нерелевантності позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.03.2018 у справі № 593/793/14-ц до спірних правовідносин через виникнення їх під час дії різних редакцій ЦПК України та ГПК України викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 760/13915/18.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №910/8729/18, сформувала такі висновки:
-з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін (пункт 4.10.);
-отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (пункт 4.11.);
- з огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (пункт 4.12.).
Також Велика Палата у постанові від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18, дійшла висновку, що за змістом статей 51, 52, 598 - 609 ЦК України, статей 202 - 208 ГК України, статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності), її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею, як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
З 15.12.2017 господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (постанови Верховного Суду від 02.08.2023 у справі № 342/1333/17, від 14.02.2023 у справі № 591/1068/22).
Верховний Суд у постанові від 16.08.2022 у справі № 904/1760/21 за подібних обставин (акт про порушення було складено після припинення у відповідача статусу ФОП; позов було подано після 15.12.2017, коли відповідач вже не був ФОП) скасував постанову суду апеляційної інстанції, якою було закрито провадження у справі, та зауважив на необхідності встановлення наявності/відсутності між сторонами саме господарських правовідносин, що має суттєве значення для розгляду справи.
Правовідносини у справі, що переглядається, виникли з господарського договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який був укладений між ПрАТ «Львівобленерго» і ФОП Соляревичем О.К. Акти про порушення було складено позивачем в межах вказаних правовідносин. Іншого суд першої інстанції не встановив (наявність іншого правочину, укладеного зі споживачем, як з фізичною особою, відсутність господарського договору, тощо).
Отже, спірні правовідносини виникли у зв`язку зі здійсненням сторонами господарської діяльності (укладено господарський договір), суб`єктний склад сторін правочину - ПрАТ «Львівобленерго» і ФОП Соляревичем О.К. Тобто за своїм змістом (предметною юрисдикцією) правовідносини мають господарський характер, а тому спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
З врахуванням наведеного, судова колегія прийшла до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи щодо правочину, який уклали сторони та їх правового статусу на момент його укладення, однак дійшов помилкового висновку про характер (зміст) спірних правовідносин, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованого висновку стосовно непідсудності цієї справи господарському суду (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2024 у справі №914/1362/23).
Приписами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950, ратифікованої Україною 17.07.1997 (набрала чинності для України 11.09.1997) гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, зокрема, цивільного характеру.
Однак, надане кожному право не може трактуватися безмежно. Реалізація такого права повинна відбуватися на умовах, визначених законом. Принцип законності є необхідною складовою верховенства права. Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим кодексом порядку гарантується. Отже, кожен, хто звертається до суду, повинен дотримуватися певних правил та процедур, визначених законом. Зазначене є передумовою забезпечення прав та свобод людини.
Одночасно реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого згідно із ст.32 Конвенції поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Буланов та Купчик проти України" заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010, "Чуйкіна проти України" № 28924/04 від 13.01.2011).
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 265 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право   скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підставою для скасування судового рішення суду першої інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (п.4 ч.1 ст.280 ГПК України).
Судова колегія, переглянувши ухвалу суду першої інстанції в межах наведених у апеляційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, вважає, що судове рішення ухвалене із порушенням статті 4, пункту 1 частини першої статті 20, статті 45 ГПК України, що є підставою для її скасування і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат
Оскільки суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина чотирнадцята статті 129 ГПК України).
Керуючись ст.ст.129, 270, 271, 275, 280, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства “Львівобленерго” від 30.01.2024 (Вх. № ЗАГС01-05/314/24) задоволити.
2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.11.2023 про закриття провадження у справі №914/3259/23 скасувати.
3. Справу № 914/3259/23 направити до Господарського суду Львівської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 13.03.2024.

Головуючий суддя                                                                                Галушко Н.А.

Суддя                                                                                     Желік М.Б.

Суддя                                                                                Орищин Г.В.