ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       09 січня 2024 року                м. Чернівці                Справа № 724/1537/23

       Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого Лисака І.Н.,
       суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,
секретар: Факас А.В.,
позивач: ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 ,
відповідач: ОСОБА_3 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_4 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 жовтня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Єфтеньєва О.Г., дата складання повного тексту рішення 02 листопада 2023 року, -
В С Т А Н О В И В:
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з останнього аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної доньки-інваліда ОСОБА_2 у розмірі частині всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. 
Позов мотивований тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано згідно рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 15.08.2013 року та від якого у сторін народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 донька ОСОБА_2 . 
Рішеннями Хотинського районного суду Чернівецької області від 23.05.2013 року та від 11.12.2017 року з відповідача стягувалися й збільшувався розмір аліментів на утримання дітей. Крім того, видавався судовий наказ.
Вказує, що станом на 24.07.2023 року ОСОБА_3 не сплатив жодного разу визначені до сплати аліменти, що підтверджується розрахунком заборгованості.
Спільна донька сторін у справі ОСОБА_2 є інвалідом дитинства, не працює, має психічне захворювання, і, як наслідок, потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується відповідними медичними висновками та актами.
У зв`язку з тим, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання ОСОБА_2 , яка, крім іншого, потребує постійного медикаментозного лікування та відповідної терапії свого захворювання, офіційно не працює та не перебуває на обліку на біржі праці, та через неможливість позивачки постійно Провадження №22-ц/822/66/24

працювати через догляд доньки, з посиланням на норми права, що регулюють спірні правовідносини, просила позов задовольнити.
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішеннями суду  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Наводить обставини, викладені в позовній заяві, та зазначає, що у відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів, за що такий притягався до адміністративної відповідальності.
Вказує на те, що ОСОБА_3 працює не офіційно на «Калинівському ринку» по доставці товару, що підтверджується притягненням його до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.
Звертає увагу суду на те, що відповідач утримує двох дітей своєї теперішньої дружини, відчужив за період з 2013 по 2017 роки два транспортні засоби та умисно ухиляється від сплати аліментів і утримання доньки інваліда.
Крім того, 8 січня 2024 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшли додаткові пояснення ОСОБА_1 , де, крім викладення обставин справи, апелянтом додано копію відповіді на запит Хотинського ВДВС №183296429 від 01.12.2023 року до Пенсійного фонду України зі змістом, який апелянт вважає істотним і таким, що впливає на обґрунтування її вимог.
       З приводу цього колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, крім іншого, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.6 ч.2 ст.356 ЦПК України). Таких обставин апеляційна скарга не мітить, доповнень до неї у визначеному законом порядку не надходило.
Суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду: вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції (п.6 ч.1 ст.365 ЦПК України).
Вирішуючи питання щодо дослідження вказаного письмового доказу колегія суддів окремо вказує, що суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.
Як вбачається з письмових додаткових пояснень, останні не містять клопотання про долучення зазначеного вище письмового доказу, обґрунтувань поважності неможливості подання раніше, а тому з урахуванням диспозитивності цивільного процесу у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для залучення такого до матеріалів справи та надання йому оцінки, через що перевірка законності судового рішення здійснюється апеляційним судом в межах доводів апеляційної скарги і наявних в матеріалах справи доказів.
Відповідно до ч.1 ст.7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Такий випадок передбачений ч.13 ст.7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку, передбаченому ч.5 ст.272 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справив в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до наступного висновку.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:  1) керує ходом судового процесу;  2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;  3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;  4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;  5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.  Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.  Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону відповідає.
       Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу по утриманню повнолітньої доньки - інваліда.
       Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Обставини щодо перебування сторін у шлюбі, який розірвано згідно рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 15.08.2013 року (справа №724/745/13-ц), народження у шлюбі дітей ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), стягнення аліментів на утримання дітей на підставі рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 23.05.2013 року (справа №724/1049/13-ц), видачу судового наказу Хотинським районним судом Чернівецької області від 11.12.2017 року про стягнення аліментів на утримання дітей (справа №724/1672/17), існування заборгованості у ОСОБА_3 по аліментам станом на 01.06.2023 року в розмірі 194 432,20 грн сторонами визнається та не спростовується (а.с.2-14).
Згідно медичного висновку №193 від 13.10.2016 року ОСОБА_2 встановлено діагноз: наслідки органічного ураження ЦНС із ЗНМ 2 рівня, помірна розумова відсталість з розладами поведінки та емоцій (а.с.15).
З довідки до акта огляду МСЕК №347577 ОСОБА_2 встановлено інвалідність 2 групи (інвалід з дитинства) (а.с.16).
Відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду №189 від 12.05.2023 року виданого КНП «Хотинська багатопрофільна лікарня» вбачається, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду внаслідок обмеження здатності до самостійного пересування, здатності до орієнтації, здатності до спілкування, здатності контролювати свою поведінку (а.с.17). 
У відповідності до довідок Клішковецької сільської ради №445 від 14.06.2023 року та №454 від 16.06.2023 року з ОСОБА_1 проживають її діти ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , яка здійснює за ними догляд та виховує їх самостійно (а.с.19, 55).
Постановою Хотинського районного суду Чернівецької області від 10.08.2023 року (справа №724/1584/23) визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді виконання суспільно корисних робіт на строк 120 годин (а.с.72).
Частиною 3 ст.51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин 8 та 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно з ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
У ч.1 ст.200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу.
Тлумачення ст.ст.198, 200 СК України свідчить, що при встановленні, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним дочкою, сином доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги.
Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі №459/1381/18.
Відповідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з п.17 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей; непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Виходячи з наведеного колегія суддів констатує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_3 працює, отримує дохід, має у власності рухоме та нерухоме майно та можливість надавати допомогу дитині-інваліду ОСОБА_2 , яка проживає з позивачкою, оскільки у відповідача наявна заборгованість по аліментам у розмірі 194 432,20 грн.
Посилання позивачки на те, що ОСОБА_3 працює водієм та здійснює доставку товару на транспортному засобі, що підтверджується постановою суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ПДР судом апеляційної інстанції до уваги не приймається, так як вказана постанова винесена Садгірським районним судом м. Чернівці 01.09.2022 року у справі №726/1222/22 поза межами періоду звернення позивача з вказаним позовом та не підтверджує факту працевлаштування відповідача.
Крім того, позивачкою не надано доказів перебування ОСОБА_2 на обліку в органах соціального захисту, чи отримує пенсію по інвалідності (соціальну допомогу), її розмір, тощо, що, в свою чергу, позбавляє суд можливості дійти висновку щодо можливості сплати відповідачем таких та розміру аліментів, необхідного до стягнення на утримання доньки. 
Наведені в апеляційній скарзі мотиви не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не є такими, що мають наслідком скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381-389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий                                І.Н. Лисак

Судді:                                        І.М. Литвинюк

                                                       І.Б. Перепелюк