Номер провадження: 22-ц/813/5076/23 
Справа № 523/239/23
Головуючий у першій інстанції Кузьміна О. І.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Кострицького В.В., Коновалової В.А.,
за участю секретаря судового засідання – Пересипка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2023 року
у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) Савченко Світлани Володимирівни,
учасники справи:
боржник - ОСОБА_1 
стягувач - ОСОБА_2 ,
орган державної виконавчої служби - Суворівський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса),

встановив:
09 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною вище скаргою, у якій просив визнати бездіяльність державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Савченко С.В. неправомірною та зобов`язати останню усунути порушення шляхом проведення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням наданих квитанцій про сплату аліментів на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що 28 листопада 2022 року він звернувся з заявою до держвиконавця ОСОБА_4 щодо здійснення перерахунку заборгованості на підставі того, що під час розгляду справи в суді сплачував аліменти безпосередньо на рахунок доньки ОСОБА_3 , на підтвердження чого надав копії квитанцій. Вказана заява залучена державним виконавцем до матеріалів виконавчої справи 29 листопада 2022 року, однак відповіді на адресу ОСОБА_1 від виконавця не надійшло.
26 грудня 2022 року скаржнику надано лист від 22 грудня 2022 року №58992 та розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, з яким ОСОБА_1 частково не погоджується.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2023 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою у якій посилаючись на обставини, якими обґрунтовуються вимоги скарги, просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2023 року та задовольнити його вимоги, зазначаючи про передчасність судом розгляду цієї справи, з огляду на позбавлення його представника можливості ознайомитись та надати свої пояснення на подану виконавцем заяву. Так, щодо змісту заяви виконавця скаржник зауважив про введення виконавцем суд в оману, оскільки скаржник частково перераховував кошти на рахунок державної виконавчої служби.
06 жовтня 2023 року на електрону пошту апеляційного суду адвокат Мазур Н.С., яка діє від імені ОСОБА_2 , направила відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначила, що заявник та його представник були належним чином сповіщенні про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 08 лютого 2023 року, проте не з`явились. Адвокат також зауважила, що неможливість прибути у засідання представника скаржника, не заважала з`явитись у таке самому ОСОБА_1 , який до суду також не з`явився. Щодо долученої до апеляційної скарги довідки, адвокат Мазур Н.С. звернула увагу на відсутність у такій необхідних реквізитів, що викликає сумніви у належності такої довідки, як доказу. Щодо наданих скаржником копій квитанції представник ОСОБА_3 зазначила, що такі оглядались судом у справі №523/11035/21 та були відхилені, оскільки з них убачається перерахування коштів не тій особі, яка має отримувати аліменти.
Заслухавши суддю — доповідача, пояснення скаржника та його представника адвоката – Журик Т.В. за доводами апеляційної скарги, пояснення представника стягувача адвоката - Мазур Н.С. за доводами апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржувана ухвала суду відповідає, з огляду на таке. 
За статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2022 року по справі №523/11035/21 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 18 червня 2021 року і до досягнення їх повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 та до 20 липня 2028 року відповідно. Рішення набрало законної сили та 19 жовтня 2022 року видано виконавчий лист №523/11035/21, який перебуває на виконанні старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Савченко Світлани Володимирівни.
Згідно з розрахунком по ВП №70133860 заборгованість по аліментам у боржника ОСОБА_1 станом на 17 листопада 2022 року складає 69 733,33грн.
Як убачається з наданих ОСОБА_1 , старшому державному виконавцю Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Савченко Світлані Володимирівні квитанцій скаржник перераховував кошти на рахунок доньки ОСОБА_3 , а саме, 03 грудня 2021 року — 2 009 грн, 15 грудня 2021 року — 1 990 грн, 15 грудня 2021 року — 2 985 грн, 16 грудня 2021 року — 1 014,75 грн, 24 січня 2022 року – 1 512,40 грн; 12 лютого 2022 року – 1 502,45 грн, 24 березня 2022 року — 1 500 грн, 15 травня 2022 року - 1 512,40 грн, 26 квітня 2022 року - 1 492,50 грн, 10 червня 2022 року – 1 512,40 грн., 06 липня 2022 року – 1 479,80 грн., 08 серпня 2022 року – 1 479,80 грн, 26 вересня 2022 року – 1 568 грн, 13 жовтня 2022 року — 1 509,20 грн. В графі призначення платежу в квитанціях вказано «поповнення картки іншого банку».
За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Відповідно до норми ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Водночас не допускається виплата стягувачу, тобто отримувачу аліментів, стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з вимогами ч.1,3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
Ураховуючи викладене вище, колегія суддів зауважує, що належним виконанням рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2022 року по справі №523/11035/21 року в рамках виконавчого провадження ВП №70133860 є сплата визначених рішенням сум на користь стягувача, якою є ОСОБА_2 , тому вважає обґрунтованим висновок виконавця про неналежне виконання боржником зобов`язань та розрахунку заборгованості за виконавчим документом, зважаючи на відсутність у виконавця повноважень врахування сум сплачених боржником на рахунок інших осіб, які не є стягувачами.
Щодо доводів скаржника про порушення судом норм процесуального права на які він вказує у своїй апеляційній скарзі, колегія суддів зауважує про таке.
Як убачається з матеріалів справи сторона заявника про дату, час і місце судового засідання, що відбулось 08 лютого 2023 року були повідомлені належним чином, а неможливість прибути у це судове засідання представника скаржника не заважала останньому особисто взяти участь у розгляді цієї справи, а надана скаржником довідка, не є належним документом, відповідно до вимог чинного законодавства, що засвідчує тимчасову непрацездатність громадян. Зокрема, Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року №455. Окрім того, з наданої скаржником довідки неможливо встановити ані медичний заклад її видання, ані особу лікаря.
Інших обґрунтувань незаконності оскаржуваного судового рішення апеляційна скарга не містить.
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" N 2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 з підстав наведених у змісті оскаржуваного судового рішення.
Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано. 
Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.
Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.
У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Повний текст постанови складено — 18 грудня 2023 року.

Головуючий                                                                Ю.П. Лозко

Судді:                                                                        В.В. Кострицький

                                                                               В.А. Коновалова