Номер провадження: 33/813/249/24
Номер справи місцевого суду: 522/16515/23 
Головуючий у першій інстанції Русєва  А. С. 
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       26.01.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря судового засідання Трофименка О.О.,
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Ошаріна Даніїла Сергійовича на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси від Управління патрульної поліції в Одеській області надійшли матеріали адміністративного провадження разом з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 534261 від 11.08.2023 року, складеного відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 17000,00 гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 536 гривень 80 копійок.
Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Ошарін Д.С. подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2023 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 26.01.2024 року на 10-30 год. шляхом направлення повідомлення на засоби зв`язку, що вказані апелянтом в апеляційні скарзі для оперативного зв`язку, ОСОБА_1 та його адвокат Ошарін Д.С. в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися.
Адвокат Ошарін Д.С., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, пославшись на термінову зустріч з клієнтом по іншій справі, який тимчасово утримується у Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».
Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Також, ч. 2 ст. 268 КУпАП не передбачено обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Проаналізувавши подану адвокатом Ошаріним Д.С., як захисником Чумака П.Ю., заяву про відкладення судового засідання, апеляційний суд доходить висновку про відхилення даної заяви, оскільки захисником не надано жодних доказів з метою перевірки обґрунтувань заяви про відкладення розгляду справи.
За таких підстав, а також враховуючи, що апелянт реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, а наявних у праві матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, апеляційний суд не вбачає поважних причин для відкладення розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Приписи ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовуючи до нього адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, з чим погоджується і апеляційний суд. 
При розгляді справи апеляційний суд виходить з наступного. 
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно п. 2.9а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
З положень ст. 266 КУпАП встановлено, що особи, які керують, зокрема транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (далі – стан сп`яніння), підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд особи, яка керувала, зокрема транспортним засобом, на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди особи, яка керувала, зокрема транспортним засобом, на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд осіб на стан сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд особи на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Аналогічні положення, але з більш детальним врегулюванням дій поліцейського під час огляду водія на стан сп`яніння, містяться в Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103 (далі – Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС України та Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі – Інструкція № 1452/735).
Зокрема, положення п. 5 Порядку № 1103 встановлюють, що результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.
Положенням п. 2, 3 розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
За приписами п. 3, 5 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Згідно п. 7 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Частина 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.
Підпунктом 1 п. 2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі – Інструкція № 1026) передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення. 
Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Слід зазначити, що відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі. Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі.
За приписами ст. 251 КУпАП, тягар доказування доведеності вини особи у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення покладається на уповноважену службову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, тобто у даному конкретному випадку, на поліцейського.
Апеляційний суд виходить із того, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості тощо.
Для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом повторно досліджено докази, що зібранні по справі працівниками поліції.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 534261 від 11.08.2023 року, водій ОСОБА_1 11 серпня 2023 року о 05 год. 19 хв. у м. Одеса, по вул. Генуезька, 5/2, керував автомобілем «ВМW», номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Alсotest Drager 7510», прилад 0378, результат 0,61 проміле, тест №506. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 3).
Згідно роздруківки (чеку) газоаналізатора Драгер 7510, з якого встановлено, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 поліцейськими проведений 11.08.2023 року о 05-28 год. з використанням спеціального технічного засобу, а саме газоаналізатора Драгер 7510, прилад № ARLM-0378, принтер № ARMA-0142, останнє градуювання – 15.12.2022 року. Тест № 506 показав, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду: 0.61 ‰. ОСОБА_1 підписав даний чек ( а. с. 4).
Як вбачається з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння поліцейськими проведений за допомогою газоаналізатора Драгер 7510, прилад № ARLM-0378, у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота. Результат огляду на стан сп`яніння склав 0.61 ‰. ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння згоден (а. с. 5).
До протоколу про адміністративне правопорушення додано відеозаписи з портативних відеореєстраторів поліцейських № 471330, 1785(10), 1194(9), дослідженням яких встановлено, що 11.08.2023 року працівники поліції зупинили ОСОБА_1 на транспортному засобі «ВМW», номерний знак НОМЕР_1 , у м. Одеса по вул. Генуезька, 5/2. Під час розмови працівник поліції виявив у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та пред`явив йому вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер 7510. На вимогу ОСОБА_1 поліцейський ознайомив його із свідоцтвом про повірку робочого засобу даної вимірювальної техніки та надав запакований мундштук для приладу для його розпакування. Після здійснення контрольного забору повітря та перевірки, що в приборі відсутні залишки алкоголю, поліцейський повідомив ОСОБА_1 порядок застосування приладу Драгер 7510. ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер 7510, що показав позитивний результат, а саме: 0.61 ‰. Після огляду на Драгер 7510 поліцейський спитав ОСОБА_1 , чи згоден він з отриманим результатом та чи має бажання проїхати з метою огляду на стан алкогольного сп`яніння до закладу охорони здоров`я. ОСОБА_1 погодився з результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою Драгер 7510. Поліцейський повідомив ОСОБА_1 про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, роз`яснив права особи. З відеозапису також встановлено процес складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, ознайомлення з його змістом, ознайомлення з датою та місцем розгляду справи, водію надано можливість викласти свої пояснення до протоколу. Водія ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом. Посвідчення водія поліцейськими вилучено та надано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом. Також відносно ОСОБА_1 поліцейськими винесено постанову про порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП (відсутність страхового полісу). 
Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в справі докази відображають обставини, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що 11.08.2023 року ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги зводяться до заперечень щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, законності його зупинки та допустимості доказів огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, що отриманні за допомогою приладу Драгер 7510. 
Вказані доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом з огляду на таке. 
Вбачається що до матеріалів справи додані відеозаписи з портативних відеореєстраторів поліцейських. У апеляційного суду відсутні підстави для сумніву у належності та допустимості таких відеозаписів, оскільки вони здійснені поліцейськими відповідно ст. 251, 266 КУпАП, ст. 30, 40 Закону України «Про національну поліцію», Інструкції № 1026, узгоджуються з іншими доказами по справі, є повними та безперервним та дають можливість встановити всі обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, апеляційний суд наголошує, що сам по собі відеозапис є об`єктивним доказом у справі, оскільки виключає суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи.
Із долучених до матеріалів справи відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 на автомобілі «ВМW», номерний знак НОМЕР_1 , був зупинений поліцейськими на проїжджій частині дороги, зі змісту розмови останнього з поліцейським встановлено, що на питання поліцейського, чи вмикав ОСОБА_2 покажчик повороту при виїзді, він підтвердив, що вмикав, зауважив поліцейським, що поспішає, оскільки необхідно везти дружину на роботу. Під час здійснення поліцейськими всього відеозапису подій ОСОБА_1 жодного разу не зауважив поліцейським, що він транспортним засобом не керував, а лише знаходився в транспортному засобі, що стояв. Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що наявними матеріалами справи підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, коли його зупинили працівники поліції. 
Щодо посилань про безпідставність зупинки, апеляційний суд зазначає, що під час дії воєнного стану на території України поліцейські залучені до операції з оборони України, в тому числі шляхом перевірки документів громадян. Таким чином, у поліцейських наявні диспозитивні повноваження на перевірку документів водіїв, у зв`язку з чим посилання апеляційної скарги з цього приводу є безпідставними.
Стосовно тверджень апелянта про порушення порядку сервісного обслуговування приладу Драгер 7510, а отже про недопустимість результатів огляду на стан сп`яніння, що отримані за його допомогою, то апеляційний суд зазначає, що як встановлено, що ОСОБА_2 на його вимогу поліцейським надано для ознайомлення свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, ОСОБА_2 погодився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер 7510 та після отримання результату погодився з ним і не виказав бажання проїхати до закладу охорони здоров`я з метою повторного огляду. 
Сам по собі факт не погодження особи з результатом огляду за допомогою приладу Драгер 7510, без спростування даного результату в передбаченому законодавством порядку, зокрема шляхом проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, не має наслідком недійсність результату огляду за допомогою спеціального приладу Драгер 7510.
Крім того, суд звертає увагу, що ч. 2 ст. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» передбачено, що експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.
Зі змісту ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» вбачається, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.
Міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.
Порядок встановлення міжповірочних інтервалів визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» визначено, що періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал) (пункт 17).
Повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам (пункт 18).
Згідно Порядку встановлення міжповірочних інтервалів для законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року № 1195, міжповірочний інтервал для законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (далі - міжповірочний інтервал) - проміжок часу або напрацювання між двома послідовними повірками законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, протягом якого метрологічні характеристики такого засобу повинні відповідати встановленим вимогам (пункт 2).
Міжповірочні інтервали за категоріями законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки встановлюються Мінекономіки для забезпечення надійних результатів вимірювань протягом визначеного проміжку часу (пункт 3 вказаного Порядку).
Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» регламентовано, що міжповірочний інтервал для законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, а саме вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається, становить 1 рік.
Системний аналіз вказаних норм права дає підстави вважати, що національним законодавством чітко встановлено міжповірочний інтервал для приладу Драгер 7510, що складає один рік. З матеріалів справи встановлено, що останнє градуювання приладу Драгер 7510, за допомогою якого ОСОБА_1 11.08.2023 року пройшов огляд на стан сп`яніння, відбулось 15.12.2022 року та ОСОБА_1 ознайомився зі свідоцтвом про його повірку, не виказавши при цьому будь-яких зауважень. Крім того, посилаючись на постанову Черкаського апеляційного суду від 28.10.2022 року у справі № 694/1664/21, сторона захисту не надає до апеляційного суду відповідні докази, якими керувався Черкаський апеляційний суд при вирішенні питання щодо додержання вимог щодо сервісного технічного обслуговування приладу Драгер, що дає підстави Одеському апеляційному суду вважати такі посилання апеляційної скарги лише спробою апелянта уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. Таким чином, твердження апелянта про порушення порядку сервісного обслуговування вказаного приладу не заслуговують на увагу.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, що зроблені в постанові суду першої інстанції, оскільки зведені лише до незгоди з висновками суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, наявних в матеріалах справи.
Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту від відповідальності за вчинене правопорушення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ст. 130 ч. 1 КУпАП, а тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.
При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.
Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу та строку позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, в зв`язку з чим судом першої інстанції було визначене адміністративне стягнення у виді розміру штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 130 ч. 1 КУпАП.
Враховуючи наведені обставини, суд дійшов до висновку, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Ошаріна Даніїла Сергійовича - залишити без задоволення.
Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2023 року - залишити без змін. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Одеського апеляційного суду                                 О.М. Таварткіладзе