П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
9 січня  2024 року                                                                                              місто  Київ
                                                                                                                  справа № 760/12115/22
                                                                                 провадження №22-ц/824/6357 /2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -  Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,
 
сторони: 
позивач -    ОСОБА_1    
відповідач - ОСОБА_2 
 
розглянувши  у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу   ОСОБА_1 , подану адвокатом Богдан Оленою Олександрівною,
на  рішення Солом`янського районного суду  м.Києва від 27 березня  2023 року, ухвалене у складі судді Аксьонової Н.М., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася  до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила  стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання  доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 12500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття і починаючи з дня подачі позову до суду.
Позов обґрунтовано тим, що 17 жовтня 2008 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва  від 8 липня 2016 року шлюб між сторонами розірваний.
В шлюбі народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні та вихованні.
Досягнути згоди з відповідачем стосовно порядку добровільної оплати ним аліментів на утримання доньки не виявляється можливим.
Відповідач є працездатним молодим чоловіком, який не має на утриманні інших осіб та дітей, займається підприємницькою діяльністю, від якої отримує дохід. ОСОБА_2 отримує доходи з Спеціалізованого інтернет-магазину натурального меду «ІНФОРМАЦІЯ_2»; є засновником (учасником) ТОВ «Інтерстандарт Аудит» - діяльність у сфері бухгалтерського обліку та аудиту, консультування з питань оподаткування; є засновником (учасником) ТОВ «ТІ Менеджмент»; засновником (учасником) ТОВ «Весела Бджілка». Відповідно відповідач може щомісячно сплачувати аліменти в розмірі 12500 грн., що складає половину необхідних  витрат на дитину задля забезпечення та підтримки належного рівня життя, необхідного  фізичного, розумового, духовного, морального і соціального її розвитку.
Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від  27 березня 2023 року  позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4000 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 9 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні  позову в іншій частині відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням,  представник позивача ОСОБА_1 адвокат Богдан О.О. подала апеляційну скаргу, в який просила  скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити рішення в цій частині, яким позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  аліменти в розмірі 8500 грн. щомісячно, з подальшою індексацією, починаючи з 9 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила  стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави, витрати на надання правничої допомоги в суді першої інстанції в розмірі 3000 грн. та апеляційної інстанції в розмірі 7000 грн. на користь ОСОБА_1 . Апелянт зазначає про те, що  судом першої інстанції не застосовані норми матеріального права: п.2 ч.1, ч.2, ч.3 ст.182 СК України; порушені норми процесуального права: ч.2 ст.13, ч.ч.6,7 ст.81, ч.5 ст.272, ст.275, ч.4 ст.277 ЦПК України; порушено принципи рівності сторін, змагальності, диспозитивності, відкритості суду, доступу до правосуддя, верховенства права та ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини та п.п. 1,2 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року. Визначений судом першої інстанції розмір аліментів  в сумі 4000 грн. не відповідає матеріальній можливості відповідача надавати належну матеріальну допомогу відповідно до тих доходів, які він отримує, та є несправедливим, рішення суду ухвалено без врахування найкращих інтерсів дитини. Висновок суду про те, що позивачка не надала суду доказів про необхідність сплати  12500 грн. на місяць є необґрунтованим, оскільки суд взагалі не дав оцінку наданим позивчакою доказам, які знаходяться у справі, і не зазначив про них у рішенні.
Правом  на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 не скористався.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 червня 2023 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року  клопотання ОСОБА_1 задоволено частково. Витребувано з Пенсійного фонду України, Державної податкової служби, Міністерства оборони України інформацію щодо  доходу відповідача.
23 жовтня 2023 року на виконання ухвали суду надійшли відповіді 23 жовтня 2023 року з Департаменту з питань  цифрового розвитку, цифрових трансформаційі цифровізації Пенсійного фонду України, 31 жовтня 2023 року з Державної податкової служби України.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2023  року у складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому  задоволенню  з наступних підстав.
Судом установлено, що 17 жовтня 2008 року сторони зареєстрували шлюб.
Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
8 липня 2016 року рішенням Солом`янського районного суду м.Києва  шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано. Донька залишилась проживати з матір`ю.
Відповідач є  чоловіком працездатного віку, відомості про його незадовільний стан здоров`я та про наявність у нього на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків у справі відсутні.
Відповідно до довідки від 2 грудня 2022 року, ОСОБА_2 працює в ТОВ «Інтерстандарт аудит» з 1 грудня 2021 року та отримує 9660 грн. в місяць.
Інших доказів про доходи відповідача, а також щодо наявності у нього на праві власності, володіння чи користування рухомого та нерухомого майна суду не надано.
Крім того, судом установлено, що  з 27 березня 2017 року до 23 жовтня 2017 року відповідач надавав кошти на утримання дитини; з 13 травня 2019 року до 16 листопада 2020 року відповідач перераховував кошти позивачу шляхом внесення готівкових коштів в термінал банку для зарахування на особисту карту ОСОБА_1 ; у період з листопада 2021 року  до листопада 2022 року відповідач регулярно перераховував кошти на персональну дитячу карту  дитини; у 2017 та 2018 роках відповідачем було оплачено літній відпочинок доньки в англомовному таборі Rainbow Land (Helen Doron); у період з 1 січня 2022 року до 21 листопада 2022 року  відповідач оплачував навчання доньки в підлітковому  навчально-освітньому центрі Ampli, де вона проходила навчання з графічного дизайну, оплачував медичні послуги, у 2019 році вони з донькою подорожували до Естонії.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, врахувавши зазначені обставини, вік та стан здоров`я дитини, яка перебуває на утриманні матері, матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, та беручи до уваги щоденну  потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку,  дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі по 4000 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до ч.1 ст.184 СК України, від дня пред`явлення позову - 9 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що позивач, всупереч положень статей 12, 81 ЦПК України, не надала суду доказів на підтвердження того, що дитина потребує матеріальної допомоги у визначеному нею розмірі -12500 грн.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частиною другою статті 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За загальним правилом, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно зі статтями 182, 183 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.
Відповідно до статей 76, 77, 78, 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є працездатною особою молодого віку, має задовільний стан здоров`я (окрім травми руки), може працювати і належним чином утримувати дитину, будь - яких доказів протилежного суду не надано.
Доказів про те, що відповідач має на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб (батьків тощо) матеріали справи не містять.
Державною податковою службою України надано інформацію про відомості  з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про доходи, отримані від податкових агентів, ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2022 року. Так, за період 2021 року   ОСОБА_2 отримав дохів в розмірі 325 468, 84 грн.,а  за період 2022 року  отримав дохід в розмірі 692 222,30 грн. (а.с.219-223).
Пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Вказаних принципів суд першої інстанції в повній мірі не врахував,  визначив розмір аліментів на утримання дитини у розмірі  4000 грн., фактично врахувавши позицію відповідача, не розглянувши клопотання позивача та не витребувавши інформацію про реальні доходи відповідача. 
Сума аліментів у розмірі 4000 грн.  не може забезпечити гармонійного розвитку дитини.
Не погоджуючись з розміром аліментів визначеним судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступні обставини. Відповідач є працездатною особою, за станом здоров`я спроможний працювати, не має на утриманні інших осіб, (іншого судом не встановлено). Доходи ОСОБА_2 за період 2022 року порівняно з 2021 роком збільшилися майже вдвічі. 
Доньці сторін майже 15 років, а тому, як неповнолітня дитина (підліток), вона має потреби у достатньому матеріальному забезпеченні. Загальновідомою є та обставина, що економіко-фінансова обстановка у державі є нестабільною, та такою де постійно має місце підвищення вартості життя. Хоч держава і визначила мінімально прожитковий мінімум (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум протягом року залишатиметься на рівні 1 грудня 2022 року і для дітей віком від 6 до 18 років становитиме 2833 грн.), але такий за високих цін на товари споживання є далеко недостатнім для дитини відповідного віку. 
За цих обставин, колегія суддів вважає, що витрати позивачки на утримання доньки є значно вищими ніж вона їх може забезпечити (харчування, придбання одягу, взуття, засобів гігєни  тощо, забезпечення житлом, лікування, забезпечення розумового, духовного, морального і соціального розвитку). А звідси, дані обставини не підлягають доказуванню, так-як вони є природними потребами.
Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення гармонійного розвитку, освіти, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають сумнівів. Такими самими загальновідомими та загальнозрозумілими обставинами є те, що внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації до України та воєнних дій, які тривали на час пред`явлення позову та тривають на час судового розгляду справи, купівельна спроможність населення України значно знизилася, що має наслідком, серед іншого, додаткові матеріальні труднощі в забезпеченні належного утримання дітей.
Маючи на своєму утриманні  неповнолітню дитину позивач поза будь-яким обґрунтованим сумнівом несе основний тягар як матеріального утримання дитини, так і її виховання, розвитку, догляду, лікування тощо, несе основну відповідальність за дитину та організацію її життя. Міркування відповідача про покладення основного тягаря утримання дитини на нього,  необґрунтовані та не враховують обставин справи.
З урахуванням усіх обставин справи, зважаючи на вік дитини (15 років), що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, колегія суддів вважає, що розмір аліментів визначений судом першої інстанції - 4000 грн. необхідно збільшити до 7 500 грн, суд вважає, що такий розмір аліментів буде повністю відповідати інтересам дитини та підтримувати її гармонійний розвиток. 
Відповідач не надав доказів суду, що він не спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у  більшому розмірі ніж 4000 грн. щомісячно.
Поряд з цим, зважаючи на те, що обоє з батьків несуть однакову відповідальність щодо утримання своїх дітей, враховуючи достатні доходи позивача, суд апеляційної інстанції вважає, що остання не довела підстав для повного задоволення позову про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 12 500 грн.
Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі, є частково обґрунтованими.
Отже рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів підлягає зміні шляхом збільшення  щомісячної суми аліментів з 4000 грн. до 7500 грн.
Крім цього, суд першої інстанції, всупереч вимогам ч.1 ст. 191 СК України, неправильно визначив час з якого слід стягувати аліменти та стягнув аліменти, а саме: не від дня пред`явлення позову, який поданий засобами поштового зв`язку 7 вересня 2022 року, а з 9 вересня 2022 року  (з часу реєстрації позову в суді першої інстанції).
Відповідно і в цій частині  рішення підлягає зміні, з зазначенням дати, з якого  мають бути стягнуті аліменти, 7 вересня 2022 року.
Посилання відповідача на те, що  виплати які він отримує, як військовослужбовець носять нерегулярний характер, тобто будуть виплачуватися йому лише на час проходження  військової служби і після закінчення бойових дій виплати припиняться, оскільки він не планує продовжувати військову службу за контрактом, а тому вважає неправильним брати для розрахунку аліментів суму таких виплат, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки  відповідач ОСОБА_2 не позбавлений права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї з сторін.
Посилання відповідача ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву на те, що він добровільно надає грошові кошти на утримання доньки, купує речі, сплачує за її навчання та відпочинок, поповнює телефонний рахунок, не є тими обставинами, що враховується при визначенні розміру аліментів ( ст. 182 Сімейного кодексу України).  
Що стосується посилання відповідача ОСОБА_2   на те, що він в добровільному порядку сплачував аліменти перераховуючи кошти на банківську картку відкриту на ім`я дитини, на підтвердження чого надав платіжні  квитанції, зокрема за березень, квітень, травень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2022 року ( а.с.92,93, 94,95,96,97,98,99,100) не дають підстав вважати, що у позивача були взагалі відсутні підстави для звернення до суду з позовом про стягнення  аліментів, виходячи з наступного.
Аліменти  відповідно до  ст.  191  СК України  підлягають стягненню з  дня пред`явлення позову до суду, тобто з 7 вересня 2022 року. Позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час (ч.2 ст. 191 СК України), тобто за березень, квітень, травень, липень, серпень 2022 року позивачем ОСОБА_1 не заявлялось. Перераховані  за вересень, жовтень, листопад 2022 року суми грошових коштів по 3000 грн. на місяць,  позивачка з якою проживає дитина, вважає недостатніми для належного утримання доньки з урахуванням її віку та рівного обов`язку батьків утримувати дитину, у зв`язку з чим  позивачка і звернулася до суду з цим позовом.
Доводи апеляційної скарги щодо позбавлення позивача на доступ до правосуддя, у зв`язку з відмовою у розгляді справи з викликом сторін та не повідомлення про таку відмову судом учасників справи, що позбавило позивачку ОСОБА_1 можливості надати докази на підтвердження отримання правничої допомоги, оскільки позивач мала намір відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України  подати підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу, суд до уваги не приймає виходячи з наступного.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають із сімейних відносин,  крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Враховуючи характер  спірних правовідносин та предмет  позову, які  не вимагали проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про  можливість розгляду справи  в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Таким чином, підстав вважати, що судом першої інстанції були допущені норми процесуального права немає.
Велика Палата Верховного Суду, приймаючи додаткову постанову від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), виснувала, що вимога ч.8 ст.141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. 
Тому посилання в апеляційній скарзі на те,  розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а тому судом було порушено право сторони на подання  доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу є безпідставними.
До дня ухвалення у цій справі  рішення,  позивач мала складені документи на підтвердження її витрат на професійну правничу допомогу, а саме:  договір  від 12 серпня 2022 року про надання правничої допомоги, квитанцію  від 7 вересня 2022 року про  сплату ОСОБА_1 3000 грн. за отримані послуги, акт про прийняття-передачу наданих послуг з правничої допомоги, підписаний сторонами Адвокатським бюро «Олени Богдан» в особі керуючого бюро Богдан О.О., та ОСОБА_6 7 жовтня 2022 року.   Відповідно, маючи відповідні документи, позивач мала можливість надати їх суду.
Суд  апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими  доказами та перевіряє законність  і обгрунтованість  рішення суду  першої інстанції   в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В апеляційній скарзі представник позивача не зазначає причин, які перешкоджали позивачу надати докази понесених судових витрат на правову допомогу до суду першої інстанції, які остання мала  в наявності: акт виконаних робіт, квитанцію про сплату витрат на професійну правничу допомгу в сумі 3000 грн. датовані  до ухвалення оскаржуваного рішення. 
За таких обставин у суду апеляційної інстанції відсутні  визначені процесуальним законом підстави для прийняття  доказів  на підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи судов першої інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, зважаючи на те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, з відповідача на користь держави необхідно стягнути 1488,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Оскільки справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення ) сторін, суд вважає за необхідне зазначити, що  відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України  адвокатом Богдан О.О у апеляційній скарзі  заявлено попередній розрахунок  судових витрат, які має намір понести позивач ОСОБА_1 на правничу допомогу  в суді апеляційної інстанції ( 7000 грн.), а тому позивач має подати докази на підтвердження таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Богдан Оленою Олександрівною, задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду  м.Києва від 27 березня  2023 року в частині  визначення розміру аліментів та дати, з якої такі аліменти підлягають стягненню, змінити, збільшивши  розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утимання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 4000 грн. до 7500 грн., починаючи з 7 вересня 2022 року.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2  на користь держави 1488,60  грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                     О.І. Шкоріна 
 
Судді:                                                                                        Л.Д. Поливач
 
                                                                                                  А.М. Стрижеус