П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/5948/22	
                                                                                           
                                                                                          Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.
                                                                                 Дата і місце ухвалення 30.11.2023р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

                                 судді-доповідача – Шеметенко Л.П.
                                                     судді – Градовського Ю.М.
                                                     судді – Турецької І.О.

                      за участю секретаря – Худика С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа – ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просила:
- скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 22.02.2022 року № 378 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ОРУП № 1 ГУНП»;
- скасувати  наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 537 о/с від 17.03.2022 року «По особовому складу»; 
- поновити ОСОБА_1 майора поліції на посаді старшого інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області; 
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 1548,47 (одна тисяча п`ятсот сорок вісім) грн. 47 коп. за кожен день вимушеного прогулу;  
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області виключити відомості з особової картки ОСОБА_1 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності 1 раз та про діюче дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, оголошеної наказом ГУНП в Одеській області від 26.04.2021 року № 906.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просила скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилалась на те, що за обставин справи її було звільнено зі служби у зв`язку з відсутністю на роботі без поважних причин 11 листопада 2021 року, а також  у період з 23 по 25 листопада 2021 року, тобто, за прогул.
Апелянт вказала, що за положеннями, наведеними у статті 40 КЗпП України, прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.
Також апелянт посилалась на те, що визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за статтею 40 пунктом 4 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. При цьому, як вважає апелянт, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.
Апелянт вважає, що вищевказаного суд першої інстанції не дотримався, належним чином не встановив, чи дійсно ОСОБА_1 була відсутня на службі, та якщо так, то чим була зумовлена відсутність ОСОБА_1 в робочому кабінеті 11.11.2021 року, 23.11.2021 року, 24.11.2021 року, 25.11.2021 року.
Також, на думку апелянта, в ході проведення службового розслідування, та під час розгляду даної справи судом, ОСОБА_1 неодноразово наголошувала на тому, що у зазначені дні виконувала свої обов`язки, що підтверджується, зокрема, складеними протоколами про адміністративні правопорушення, відповіддю директора Центру соціально-психологічної реабілітації Ольги Делі, та показами свідка ОСОБА_3 .
З огляду на зазначене, апелянт вважає, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, у зв`язку із чим прийняте передчасне рішення про відсутність підстав для задоволення позову.
Крім того, у поданій апеляційній скарзі апелянт вказувала на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що виразилось у порушенні її права на участь в судовому засіданні та поставленні нею запитань свідку, який допитувався в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 з 07.11.2015 року  працювала в Національній поліції України, а з 05.02.2021 року - на посаді старшого інспектора сектора ювенальної превенції відділу превенції Одеського районного управління поліції № 1 ГУ НП в Одеській області. 
13.12.2021 року до Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшла доповідна записка начальника УГІ ГУНП в Одеській області полковника поліції ОСОБА_4 про те, що встановлена періодична відсутність на службі без поважних причин старшого інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (спеціальний жетон № 0040658) у період часу з 25, 26, 29 листопада 2021 року.
З метою перевірки відомостей, викладених у цій доповідній записці, наказом ГУНП в Одеській області від 23.12.2021 року № 2942 призначене службове розслідування, за результатами якого складено висновок від 24.01.2022 року. 
За результатами службового розслідування дисциплінарна комісія дійшла висновку про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виразилось у грубому ігноруванні наказів та доручень МВС України, Національної поліції України щодо дотримання службової дисципліни, самоусуненні від  виконання службових обов`язків, повноважень, невиході на службу без поважних причин у наступні дні: 11.11.2021, 23.11.2021, 24.11.2021, 25.11.2021, ненаданні доказів поважності причин відсутності на службі. 
На підставі висновку службового розслідування Головним управлінням Національної поліції в Одеській області 22.03.2022 року прийнято наказ № 378 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ОРУП № 1 ГУНП», згідно з п. 1 якого  за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився в порушення вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 1, 2, 4, 8 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, Присяги поліцейського, пунктів 1, 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, пунктів 3.1, 3.2 розділу III, пункту 4.3. розділу IV Правил внутрішнього службового розпорядку ГУНП в Одеській області, затверджених наказом Головного управління від 01.02.2021 року № 177, що виразилось у особистій недисциплінованості, низькому рівні правосвідомості, низьких морально-ділових якостях, грубому ігноруванні наказів та доручень МВС України, Національної поліції України щодо дотримання службової дисципліни, самоусуненні від виконання службових обов`язків, повноважень, невиході на службу без поважних причин у наступні дні: 11.11.2021, 23.11.2021, 24.11.2021, 25.11.2021, до старшого інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Наказом Головного управління Національної поліції України в Одеській області від 17.03.2022 року № 537 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції) з 17 березня 2022 року.
Не погоджуючись з вказаними наказами Головного управління Національної поліції в Одеській області, позивач оскаржила їх до суду першої інстанції, посилаючись на їх протиправність.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (надалі Закон №580-VIII).
Згідно пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону №580-VIII, поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 19 Закону №580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. 
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Відповідно до положень статті 91 Закону №580-VIII особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час.
Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції.
Для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.
Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків.
Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.
Законом України від 15.03.2018 року № 2337-VIII затверджений Дисциплінарний статут Національної поліції України (надалі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
За приписами частин 1-3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку.
Відповідно до пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року №1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.
Статтею 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Положеннями ст. 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування – це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначений статтею 19 Дисциплінарного статуту.
Так, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (ч. 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту).
Частинами 7, 8 та 9 ст. 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.
З аналізу положень вказаних нормативно-правових актів слідує, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.
Слід зазначити, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки. 
В свою чергу, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні поліцейським службової дисципліни та означає недотримання Конституції і Законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.
Такими обставинами є лише фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діяннях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.
Наявність чи відсутність в діях поліцейського складу дисциплінарного проступку встановлюється за результатами проведеного службового розслідування.
У висновку службового розслідування зазначено, що метою призначення службового розслідування була необхідність перевірки відомостей, викладених у доповідній записці начальника УГІ ГУНП в Одеській області полковника поліції ОСОБА_4 про відсутність на службі без поважних причин старшого інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_1 .
За наслідком проведення службового розслідування встановлено, що з листопада 2021 року майор поліції ОСОБА_1 не вийшла на службу та не повідомила свого прямого керівника, т.в.о. начальника сектору ювенальної превенції відділу превенції ОРУП № 1 ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , за допомогою будь-якого засобу зв`язку про те, що вона захворіла та перебуває на лікарняному, який їй було відкрито в ДУ «ТМО МВС України по Одеській області».
В ході проведення службового розслідування встановлено, що з листопада 2021 року до СДЗ Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеській області надходили акти про відсутність на службі старшого інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_1 у період часу з 11, 23, 24, 25, 26, 29, 30 листопада 2021 року та з 01, 02, 03, 06, 07, 09, 10, 13, 14, 15, 16 грудня 2021 року.
З 18 грудня 2021 року по час підписання висновку службового розслідування майор поліції ОСОБА_1 вийшла на службу та надала до СКЗ ОРУП № 1 ГУНП довідки про тимчасову непрацездатність.
Дисциплінарною комісією встановлено, що згідно довідки про тимчасову непрацездатність від 05.11.2021 року № 1985, майор поліції ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні в період часу з 06.11.2021 року по 10.11.2021 року. 
Згідно довідки про тимчасове звільнення від роботи по догляду за хворою дитиною від 29.11.2021 року № 805, майор поліції ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні в період часу з 29.11.2021 року по 08.12.2021 року.
Згідно довідки про тимчасове звільнення від роботи по догляду за хворою дитиною від 08.12.2021 року № 811, майор поліції ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні в період часу з 08.12.2021 року по 17.12.2021 року.
Крім того, за наслідком дослідження  протоколу про адміністративне правопорушення від 26.11.2021 року № 507485, складеного старшим інспектором сектору ювенальної превенції відділу превенції ГУНП в Одеській області майором поліції ОСОБА_1 відносно гр. ОСОБА_6 , встановлено, що майор поліції ОСОБА_1 була присутня на робочому місці.
Таким чином, встановлено, що старший інспектор сектору ювенальної превенції відділу превенції ГУНП в Одеській області майор поліції ОСОБА_1 без поважних причин була відсутня на робочому місці 11, 23, 24, 25 листопада 2021 року, про що були складені відповідні акти, зареєстровані в СДЗ Одеського РУП № 1 ГУНП від 15.11.2021 року № 60 вн. 2439, від 25.11.2021 року № 60 вн. 2525, від 24.11.2021 року № 60 вн. 2524.
Як зазначено у висновку службового розслідування, з метою встановлення причини довготривалої відсутності на службі майора поліції ОСОБА_1 , було направлено відповідні запити до медичних закладів, а саме: до  ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» за вихідним № 60/13318 від 29.12.2021 та до Департаменту охорони здоров`я ОДА за вихідним № 60/13317 від 29.12.2021.
Згідно відповіді з ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» (вих. від 13.01.2022 № 122) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на амбулаторному лікуванні вказаної установи з 19.10.2021 по 05.11.2021 та на амбулаторному лікуванні з 06.11.2021 по 10.11.2021.
Також в ході службового розслідування були опитані: в.о. начальника сектору ювенальної превенції відділу превенції ОРУП №1 ГУНП старший лейтенант поліції ОСОБА_5 , старший інспектор сектору ювенальної превенції відділу превенції ОРУП № 1 ГУ НП капітан поліції ОСОБА_7 та старший інспектор сектору ювенальної превенції відділу превенції ОРУП № 1 ГУНП майор поліції ОСОБА_1 .
Так, опитана, т.в.о. начальника сектору ювенальної превенції відділу превенції ОРУП №1 ГУНП старший лейтенант поліції ОСОБА_5 у своїх поясненнях зазначила, що коли вона прибула на службу до Одеського РУП № 1 ГУНП з 08 листопада 2021 року, вона неодноразово виявляла, що майор поліції ОСОБА_1 не виходить на роботу. Після чого вона складала відповідні акти. Майору поліції ОСОБА_1 були здійснені неодноразові телефонні дзвінки, але остання на них не відповідала. Також старший лейтенант поліції ОСОБА_5 вказала, що 11 листопада 2021 року та з 23 по 27 листопада 2021 року вона вранці зателефонувала старшому інспектору СЮП ВП Одеського РУП № 1 ГУНП капітану поліції ОСОБА_7 та спитала, чи є майор поліції ОСОБА_1 на робочому місці, на що він відповів, що ОСОБА_1 на роботу не вийшла та знаходиться на лікарняному, про що було складено відповідні рапорти.
Опитаний старший інспектор сектору ювенальної превенції відділу превенції ОРУП № 1 ГУ НП капітан поліції ОСОБА_7 пояснив, що 23 та 24 листопада 2021 року майор поліції ОСОБА_1 прийшла на роботу біля 12:00 годин, а 25 листопада знаходилась також на роботі. В свою чергу кожен день о 09:00 год. він, як старший інспектор ювенальної превенції надавав своєму безпосередньому керівнику стройову записку, в якій вказував, що майор поліції ОСОБА_1 відсутня на робочому місці, так як вона не повідомляла йому про запізнення чи іншу причину відсутності на робочому місці, а з`являлась на роботі біля 12:00 год. чи о 14:00 год.
Опитана старший інспектор сектору ювенальної превенції відділу превенції ОРУП № 1 ГУНП майор поліції ОСОБА_1 надала пояснення, що з серпня 2021 року по листопад 2021 року у зв`язку з поганим самопочуттям знаходилась на лікарняному. В серпні 2021 року захворів син ОСОБА_8 . Після одужання сина, захворіла вона, її чоловік та син на «COVID-19», а після одужання, син знову захворів. Тому тривалий час вона дійсно не відвідувала роботу. Між лікарняними вона виходила на службу декілька разів. Також в неї захворіла мати на «COVID-19», який дав їй погіршення старих хвороб, тому вона, як людина, яка являється єдиним годувальником родини інваліда другої групи, доглядала за матір`ю, за період її роботи з 2015 року до неї не було жодних нарікань з приводу пропусків робочого часу. З поважних причин вона могла запізнитися, але завжди була присутня на робочому місці.
Факти відсутності на робочому місці майора поліції ОСОБА_1 зафіксовано відповідними актами за № 60 вн. 2439, 60 вн. 2525, 60 вн. 2524, 60 вн 2544.
Дисциплінарна комісія у висновку службового розслідування вказала на те, що майор поліції ОСОБА_1 в рамках проведення службового розслідування не підтвердила належними довідками про тимчасову непрацездатність перебування на лікарняному у наступні дні: 11.11.2021 року, 23.11.2021 року, 24.11.2021 року, 25.11.2021 року.
З огляду на встановлені обставини дисциплінарна комісія дійшла висновку, що майор поліції ОСОБА_1 вчинила дисциплінарний проступок, що виразився у порушенні нормативно-правових актів в частині дотримання службової дисципліни, самоусуненні від виконання службових обов`язків, повноважень, невиході на службу без поважних причин 11.11.2021 року, 23.11.2021 року, 24.11.2021 року, 25.11.2021 року.
Заперечуючи обґрунтованість висновків дисциплінарної комісії та правомірність оскаржуваних наказів, позивач вказувала на те, що 11.11.2021 року вона разом із поліцейським ОСОБА_3 перебували на ввіреній їм території обслуговування та склали протокол про адміністративне правопорушення на особу ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, а тому  в цей день ОСОБА_1 перебувала на службі та виконувала свої службові обов`язки.
Щодо відсутності  на службі 23 та 25 листопада 2021 р. ОСОБА_1 зазначала, що в ці дні вона з 10:00 до 13:00 проводила профілактично-роз`яснювальні бесіди дисциплінарного характеру з вихованцями Центру соціально-психологічної реабілітації, що підтверджується довідкою від 15.04.2022 року № 01-16/47 за підписом директора закладу ОСОБА_10 . 
Крім того, позивач зазначила, що 24.11.2021 року о 15:00 год. вона склала протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП відносно ОСОБА_11 , що свідчить про її перебування на роботі в цей день.
З метою перевірки обставин, на які посилається позивач, судом першої інстанції було опитано в якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 .
Так, допитаний в якості свідка ОСОБА_3 в судовому засіданні суду першої інстанції надав пояснення, що він працював разом із ОСОБА_1 та вони щодня отримували вказівки щодо обсягів роботи в телефонному режимі, однак надати конкретні пояснення щодо присутності/відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 11.11.2021, 23.11.2021, 24.11.2021, 25.11.2021 свідок не зміг, оскільки пройшло багато часу та він не пам`ятає.
Тобто достеменно підтвердити доводи позивача про те, що 11.11.2021 року він разом з позивачем виконували службові обов`язки за вказівкою безпосереднього начальника свідок не зміг. 
Інші докази, які б спростовували зафіксований в акті від 11.11.2021 року та рапорті т.в.о. начальника СЮП ВП ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта ОСОБА_5 факт відсутності позивача на робочому місці 11.11.2021 року без поважних причин, в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази складання позивачем 11.11.2021 року протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП відсутні.
Посилання позивача на нібито здійснення нею у вказаний день контролю щодо дотримання з боку громадян умов та правил користування громадськими місцями згідно до постанови КМУ щодо запобігання поширення респіраторної вірусної хвороби «COVID-19» є необґрунтованими, оскільки відповідно до листа ОРУП №1 від 28.07.2022 вих. №60-5292 документи, які б підтверджували надання вказівок на проведення заходів 11.11.2021 року ОСОБА_1 , з метою запобігання поширення респіраторної вірусної хвороби COVID-19 в ОРУП № 1 відсутні, так як таких вказівок не надавалось. 
Надання таких вказівок заперечила і прямий керівник позивача старший лейтенант поліції ОСОБА_5 , допитана судом в якості свідка.
У підтвердження перебування на службі 23 та 25 листопада 2021 р. ОСОБА_1 надала довідку від 15.04.2022 року № 01-16/47 за підписом директора Центру соціально-психологічної реабілітації ОСОБА_10 , згідно якої старший інспектор СЮП ВП ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області майор поліції ОСОБА_1 23.11.2021 та 25.11.2021 року з 10:00 до 13:00 знаходилась у закладі та проводила профілактично-роз`яснювальні бесіди дисциплінарного характеру з вихованцями Центру соціально-психологічної реабілітації.
Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що відповідно до п. 3.7 Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку Головного управління Національної поліції в Одеській області, затвердженого наказом ГУНП в Одеській області від 01.02.2021 №177 вихід працівника поліції за межі адміністративної будівлі органу (підрозділу) поліції в робочий час зі службових питань відбувається з відома його безпосереднього керівника. У підрозділах Головного управління можуть вестися журнали обліку виходу на роботу та реєстрації місцевих відряджень. Отже, перебування поліцейського в адмінбудівлі на робочому місці передбачене внутрішнім службовим розпорядком, та перебування в робочий час поза її межами зі службових питань відбувається з відома його безпосереднього керівника.
В даному випадку прямий керівник позивача – т.в.о. начальника сектору ювенальної превенції відділу превенції ОРУП № 1 ГУНП старший лейтенант поліції ОСОБА_5 заперечила надання підлеглій ОСОБА_1 будь-яких вказівок щодо проведення профілактично-роз`яснювальних бесід дисциплінарного характеру з вихованцями Центру соціально-психологічної реабілітації. Відсутність таких вказівок ОСОБА_5 підтвердила і під час допиту її в якості свідка в судовому засіданні суду першої інстанції.
Посилання апелянта на те, що такі вказівки проводились у телефонному режимі, у підтвердження чого нею був наданий скріншот з месенджера, не можуть бути визнані обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, з огляду на те, що згідно наданого скріншоту мова про необхідність виїзду позивачки за межі робочого місця йшла 26.11.2021 року, а не у дні, за які були складені акти про відсутність позивача на службі: 11.11.2021, 23.11.2021-25.11.2021.
В свою чергу, навіть при врахуванні наданої позивачем довідки в якості доказу здійснення нею у період з 10.00 по 13.00 год 23.11.2021 року та 25.11.2021 року профілактично-роз`яснювальних бесід дисциплінарного характеру з вихованцями Центру соціально-психологічної реабілітації, будь-яких пояснень стосовно відсутності її на робочому місці, що підтверджено відповідними актами та рапортом прямого керівника, після зазначеного часу позивач не надала, як і доказів виконання доручень, які передбачали відсутність її на робочому місці чи наявності поважних причин відсутності на службі.
У спростування доводів відповідача щодо відсутності на робочому місці 24.11.2021 року позивач вказувала на те, що у цей день нею був складений протокол серії ВАВ № 454073 відносно ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП, що свідчить про перебування її на службі.
Однак представником відповідача до суду були надані докази того, що протокол, про який зазначає позивач був складений не 24.11.2021 року, а 24.12.2021 року. Так, згідно відповіді ОРУП №1 ГУНП в Одеській області даний протокол складений 24.12.2021 року. У підтвердження вказаного відповідачем надано копію протоколу серії ВАВ № 454073 відносно ОСОБА_11 , який дійсно датований 24.12.2021 року, а також було надано докази реєстрації вказаного протоколу в ІПНП «Цунамі» саме 24.12.2021 та надання його до сектору адмінпрактики 24.12.2021 року.
З огляду на зазначене суд першої інстанції вірно зазначив, що сторона позивача свідомо вводить суд в оману, змінюючи зміст адміністративних матеріалів задля утворення штучної доказової бази на підтвердження своєї правової позиції.
Будь-яких доказів поважності причин відсутності на службі 24.11.2021 року позивач не надала.
Посилання на те, що акт складений 24.11.2021 року є неналежним доказом у справі, оскільки зареєстрований в ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області лише 23.11.2021 року вірно відхилені судом першої інстанції, оскільки, як вбачається з пояснень відповідача, вказання дати реєстрації 23.11.2021 року є помилково. Як зазначив відповідач, у відповідності до відповіді ОРУП №1 ГУНП в Одеській області та журналу реєстрації, даний акт зареєстровано 25.11.2021 року.
Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів, за наслідками дослідження як матеріалів службового розслідування, так і доказів, наданих під час судового розгляду, приходить до висновку про обґрунтованість висновку службового розслідування щодо вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який виразився у самоусуненні від виконання службових обов`язків та відсутності на службі у спірні періоди без поважних причин, та наявності підстав для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності.
Що стосується доводів апелянта про те, щодо непропорційності застосованого дисциплінарного стягнення, колегія суддів зазначає наступне.
За положеннями Дисциплінарного статуту визначення виду дисциплінарного стягнення здійснюється керівником, уповноваженим на накладення дисциплінарного  стягнення.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення.
Судом встановлено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення відповідачем було враховано наявність у позивача діючого дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани, накладеного наказом ГУНП в Одеській області від 26.04.2021 року № 916. 
У розглядуваному випадку судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що висновки відповідача, якими він мотивував наявність підстав для застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції, є довільними, нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими щодо фактів.
Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів Головного управління Національної поліції в Одеській області від 22.02.2022 року № 378 та від 17.03.2022 року № 537 о/с.
Вимоги про поновлення на посаді старшого інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про скасування наказів про звільнення, тому задоволенню також не підлягають.
Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області виключити відомості з особової картки ОСОБА_1 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності 1 раз та про діюче дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, оголошеної наказом ГУНП в Одеській області від 26.04.2021 року № 906, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що вона задоволенню  не підлягає, з огляду на те, що наказ ГУНП в Одеській області від 26.04.2021 року № 916 про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності не скасований, є діючим, а тому правові підстави для виключення відповідних відомостей відсутні.
Стосовно посилань апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що виразилось у порушенні її права на участь в судовому засіданні та поставленні нею запитань свідку, який допитувався в судовому засіданні, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, з матеріалів справи встановлено, що судом розгляд даної справи був призначений на 21.11.2023 року. У день судового засідання, а саме 21.11.2023 року від представника позивача – адвоката Бойко Н.І. на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість ОСОБА_1 бути присутньою у судовому засіданні через поганий стан здоров`я. Адвокат повідомила про те, що позивач має намір та бажання бути присутньою при допиті свідка, якого мають допитувати в судовому засіданні.
У зв`язку з надходженням вказаного клопотання судом першої інстанції було відкладено розгляд справи на 30.11.2023 року.
В свою чергу, 29.11.2023 року представник позивача знов подала до суду першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю прибуття ОСОБА_1 у судове засідання через те, що вона перебуває за межами Одеської області. Адвокат також повідомила про неможливість своєї явки у судове засідання, призначене на 30.11.2023 року через складання кваліфікаційного іспиту (українське ділове мовлення) у Міжнародному гуманітарному університеті.
Судом першої інстанції не було відкладено розгляд справи та ухвалено судове рішення. 
Згідно ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При цьому, частиною 2 цієї статті 2 визначено випадки, коли суд зобов`язаний відкласти розгляд справи, і до таких випадків віднесено, зокрема, перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Відповідно до ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.
В даному випадку 30.11.2023 року відбулась друга неявка позивача у судове засідання. Крім того, як встановлено колегією суддів, звертаючись із клопотанням про відкладення розгляду справи, представник позивача не надала жодного доказу у підтвердження наявності поважних причин неможливості прибуття у судове засідання.
З огляду на все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були наявні підстави, визначені процесуальним законом, для здійснення розгляду даної справи за відсутності позивача та її представника, які не з`явились у судове засідання, призначене на 30.11.2023 року, а тому порушень норм процесуального права судом допущено не було.
Колегія суддів зазначає, що частиною 3 статті 44 КАС України визначені права учасника справи, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.
При цьому наданими процесуальним законом правами учасники справи зобов`язані користуватися добросовісно.
В даному випадку судом першої інстанції була забезпечена позивачу та його представнику можливість скористатись наданим їм правом брати участь у судових засіданнях, брати участь у дослідженні доказів, а також  ставити питання свідку. Крім того, судом було відкладено розгляд справи після першого клопотання представника позивача, для надання можливості реалізації позивачу своїх прав.
Однак, як свідчать матеріали справи, позивач таким правом не скористалась, а тому твердження про порушення судом її права на участь у допиті свідка є безпідставними та необґрунтованими.
Доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
З огляду на все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, визначених  ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 26.03.2024 р. 

Суддя – доповідач:                                                                                     Л.П.  Шеметенко 

Суддя:                                                                                                          Ю.М. Градовський 

Суддя:                                                                                                          І.О. Турецька