ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 року	Львів	Справа № 460/50912/22 пров. № А/857/17052/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді:                               Гуляка В.В. 
суддів:                                                    Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, 
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року (суддя – Щербаков В.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення – м.Рівне, дата складання повного тексту – 21.08.2023), 
в адміністративній справі №460/50912/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

                                                            встановив: 

У грудні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ПФУ в Рівненській області, в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо обчислення розміру пенсії позивача із 08.02.2022 без врахування до його загального страхового стажу періодів роботи: з 22.12.1985 по 19.03.1986 у Колгоспі імені Шевченко Корецького району Рівненської області; з 22.08.1989 по 04.01.1995 у Рівненському кооперативі по виготовленню меблів «Каскад»; з 06.12.1995 по 28.02.1998, з 01.04.1998 по 31.05.1998, з 01.10.1998 по 30.11.1998, з 01.01.1999 по 28.02.1999, з 01.04.1999 по 31.05.1999, з 01.01.2000 по 28.02.2000, з 01.04.2000 по 31.05.2000 з 01.07.2000 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 30.11.2000, з 01.01.2001 по 29.12.2003 у Колективному підприємстві «Універсалмеблі»; 2) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком позивача із 08.02.2022, зарахувавши до його загального страхового стажу періоди роботи: з 22.12.1985 по 19.03.1986 у Колгоспі імені Шевченко Корецького району Рівненської області;  з 22.08.1989 по 04.01.1995 у Рівненському кооперативі по виготовленню меблів «Каскад»; з 06.12.1995 по 28.02.1998, з 01.04.1998 по 31.05.1998, з 01.10.1998 по 30.11.1998, з 01.01.1999 по 28.02.1999, з 01.04.1999 по 31.05.1999, з 01.01.2000 по 28.02.2000, з 01.04.2000 по 31.05.2000 з 01.07.2000 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 30.11.2000, з 01.01.2001 по 29.12.2003 у Колективному підприємстві «Універсалмеблі». 
Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 без врахуванням до його загального стажу періодів роботи з 22.12.1985 по 19.03.1986, з 22.08.1989 по 04.01.1995. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 22.12.1985 по 19.03.1986 у Колгоспі імені Шевченко Корецького району Рівненської області, з 22.08.1989 по 04.01.1995 у Рівненському кооперативі по виготовленню меблів "Каскад". В задоволенні решти вимог - відмовлено. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважаючи, що таке винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що періоди роботи з 22.11.1985 по 19.03.1986 не враховано до страхового стажу, оскільки у записі про звільнення з роботи №8 трудової книжки позивача НОМЕР_1 виправлено дату звільнення та у графі 4 “На підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер)” не зазначено підставу внесення такого запису. Крім того, суд безпідставно зобов`язав Головне управління зарахувати період з 22.08.1989 по 04.01.1995 до страхового стажу, оскільки у записі про звільнення з роботи №19 трудової книжки виправлено дату звільнення та не зазначено посаду і прізвище особи, яка внесла такий запис про звільнення. Тому вважає апелянт, що рішення суду в частині задоволення позовних щодо зарахування до страхового стажу період роботи з 22.12.1985 по 19.03.1986 у Колгоспі імені Шевченко Корецького району Рівненської області та з 22.08.1989 по 04.01.1995 у Рівненському кооперативі по виготовленню меблів "Каскад" має бути скасоване, а рішення, яке прийнято щодо безпідставності проведення перерахунку із врахуванням стажу є доведеним згідно норм законодавства, яке діє на момент звернення. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 21.08.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головну управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та з 08.02.2022 отримує пенсію за віком на умовах Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, що визнається сторонами у справі. 
14.06.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Рівненській області із заявою з проханням повідомити про порядок обчислення пенсії за віком, зарахування/не зарахування періодів роботи до страхового стажу та зарахування заробітної плати для визначення розміру пенсії (а.с. 16). 
Листом від 07.07.2022 за №9591-9560/М-02/8-1700/22 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило позивача, що до загального страхового стажу не враховано періоди роботи: з 22.12.1985 по 19.03.1986 оскільки запис про звільнення в трудовій книжці містить виправлення; з 22.08.1989 по 04.01.1995 оскільки запис про звільнення в трудовій книжці містить виправлення; з 06.12.1995 по 28.02.1998, з 01.04.1998 по 31.05.1998, з 01.10.1998 по 30.11.1998, з 01.01.1999 по 28.02.1999, з 01.04.1999 по 31.05.1999, з 01.01.2000 по 28.02.2000, з 01.04.2000 по 31.05.2000, з 01.07.2000 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 31.11.2000, з 01.01.2001 по 29.12.2003, оскільки відсутні докази сплати страхових внесків (а.с. 21-зв.). 
Не погоджуючись із бездіяльністю пенсійного органу щодо зарахування спірного стажу для обчислення розміру пенсії, позивач звернувся до суду з метою захисту порушеного права. 

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. 
Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. 
У пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. 
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. 
Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі – Закон №1058-IV).
Відповідно до ст.8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24 Закону №1058-IV).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.2 ст.24 Закону №1058-IV). 
За змістом статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі – Закон №1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Порядок ведення трудових книжок, за частину спірного періоду трудового стажу позивача, врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58 (далі – Інструкція №58). 
Пунктами 1.1, 2.1 Інструкції №58 визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами. 
Згідно із п.2.2 Інструкції №58, заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. 
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). 
Пунктом 5.1 Інструкції №58 встановлено, що особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки. 
Таким чином, Інструкцією №58 встановлено відповідний порядок оформлення трудової книжки, а також внесення до трудової книжки записів про роботу. 
У той же час, Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі – Порядок №637). 
Згідно із пунктом 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п.2 Порядку №637). 
Як визначено п.17 Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. 
Згідно із п.18 Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. 
Отже, підтвердження трудового стажу на підставі показань свідків можливо у випадку відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості їх одержання.
Суд встановив, що розмір пенсії позивача визначено відповідно до  Закону №1058-IV, згідно з яким розмір пенсії особи залежить від її страхового стажу та заробітної плати, а також показника середньої заробітної плати по країні, який відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії.
Як зазначено в листі періоди роботи не зараховано оскільки записи в трудовій книжці внесені з порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: містяться виправлення дати звільнення, запису про прийняття на роботу та звільнення з роботи дати та номери наказів дописані іншим чорнилом.
Вирішуючи позовні вимоги щодо зарахування до загального стажу позивача періодів його роботи з 22.12.1985 по 19.03.1986, з 22.08.1989 по 04.01.1995, суд першої інстанції вірно врахував наступне. 
Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162, а саме пунктів 2.2, 2.4, 2.5, 2.6 та 2.7, 2.17 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
У випадку виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, де було зроблено запис. Якщо підприємство, яке внесло неправильний або неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, а при його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковано ліквідоване підприємство.
Всі записи в трудовій книжці за місцем роботи вносяться окремою строчкою з посиланням на дату, номер і найменування відповідних документів.
Такі ж за змістом положення містяться в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110.
Отже, записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем.
Трудова книжки позивача має чіткий запис про період роботи в колгоспі та кооперативі, чітко прослідковується наявність відтиску печаток підприємств, є в наявності підпис відповідального за ведення трудових книжок, а зроблені записи дати наказів з виправленнями, зовсім не впливає на факт роботи та на період роботи на підприємствах та не спростовується ним. 
Крім того, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.
Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив правову позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Наведеним підтверджується правильність висновку суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, визнавши протиправною бездіяльність відповідача щодо обчислення розміру пенсії позивача без врахуванням до його загального стажу періодів роботи з 22.12.1985 по 19.03.1986, з 22.08.1989 по 04.01.1995.
З метою захисту порушеного права позивача окружний суд обґрунтовано зобов`язав відповідача зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи:  з 22.12.1985 по 19.03.1986  у Колгоспі імені Шевченко Корецького району Рівненської області; з 22.08.1989 по 04.01.1995 у Рівненському кооперативі по виготовленню меблів "Каскад". 
Вказаним спростовуються доводи апелянта, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Колегія суддів також зауважує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решта позовних вимог не оскаржене позивачем, а тому не являється предметом апеляційної перевірки. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині винесене із всебічним з`ясуванням обставини справи, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

                                                           постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області – залишити без задоволення. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року в адміністративній справі №460/50912/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль