Номер провадження: 22-ц/813/2682/24 
Справа № 522/15898/23
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2024 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/15898/23
Номер провадження: 22-ц/813/2682/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М., 

учасники справи: 
- позивач – Одеська міська рада,
- відповідач – ОСОБА_1 ,
- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Тиквенко Марина Олексіївна, 

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Тиквенко Марина Олексіївна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та витребування майна, за апеляційною скаргою Одеської міської ради на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Федчишиної Т.Ю. 13 вересня 2023 року про повернення позовної заяви, 

встановив:
2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року Одеська міська рада звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.04.2018 року, видане приватним нотаріусом ОМНО Тиквенко М.О., зареєстроване в реєстрі № 370; 2) витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, квартиру, загальною площею - 21,7 кв. м., житловою площею - 15,1 кв.м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 . 
Також позивач просить: 1) встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили воно є підставою для державної реєстрації за територіальною громадою, в особі Одеської міської ради, права власності на вищевказану квартиру; 2) стягнути з ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради судові витрати.
Одеська міська рада обґрунтовує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одеса Одеського міського управління юстиції складено актовий запис від 21.10.2015 року № 10883 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, що складається з квартири, загальною площею - 21,7 кв. м., житловою площею - 15,1 кв. м., що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , яка відповідно до листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 05.06.2023 року № 2161/03.01-07 належала померлій на підставі договору купівлі-продажу від 05.02.2000 року № 2000-007П, зареєстрованого на Одеській універсальній біржі «Витязь» 01.03.2000 року за реєстровим № 737 у реєстровій книзі 285пр на сторінці 67. 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем - ОСОБА_2 на час відкриття спадщини та прийняття спадщини (справа № 522/18290/16). ОСОБА_3 в позовній заяві стверджувала, що з 01.03.2009 року по день смерті ОСОБА_2 проживала з останньою однією сім`єю. 
У свою чергу, Одеською міською радою було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання спадщини відмерлою та виселення. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю з 01.03.2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 , що складається з квартири, розташованої за адресою - АДРЕСА_1 . У задоволенні зустрічного позову Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відмерлою та виселення відмовлено. 
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.10.2017 року апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено частково. Ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини. В іншій частині рішення залишено без змін. 
Постановою Верховного Суду від 07.11.2018 року касаційну скаргу Одеської міської ради задоволено частково. Рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Проте, за час розгляду справи в касаційній інстанції, ОСОБА_1 на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 18.10.2017 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.04.2018 року зареєстроване в реєстрі за № 370, видане приватним нотаріусом ОМНО Тиквенко М.О.. Того ж дня цей приватний нотаріус прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 40576629, на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на спірну квартиру.
В подальшому, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2017 року (цивільна справа № 522/18290/16) позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради задоволено. Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01.03.2009 року по 21.10.2015 року. Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_4 за ОСОБА_2 .. У задоволенні зустрічних позовних вимог Одеської міської ради про визнання спадщини відмерлою та виселення відмовлено. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено повністю. У задоволені позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією зі спадкодавцем відмовлено. Визнано спадщину відумерлою. ОСОБА_5 виселено як особу, що не має правових підстав для перебування (проживання) в зазначеній квартирі.
У зв`язку із вищевикладеним, Одеська міська рада просила задовольнити позовні вимоги (а. с. 1 - 10).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.08.2023 року позовну заяву Одеської міської ради залишено без руху та надано строк 10 днів з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків (а. с. 109 - 112).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2023 року позовну Одеської міської ради заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві.
Ухвала мотивована тим, що позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом. Тому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України позовна заява вважається неподаною та підлягає поверненню позивачу (а. с. 124 - 126). 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Одеська міська рада в апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального законодавства. 
Апелянт посилається на те, що: 1) висновок суду про невідповідність дійсній вартості спірного майна та/або неможливість встановити точну його ціну в силу закону не є підставою для залишення позовної заяви без руху (а. с. 135 - 146).

Узагальнені доводи інших сторін в апеляційному суді

ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на подачу відзиву до суду апеляційної інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від  19.10.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Одеської міської ради (а. с. 161).
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи (а. с. 64). 
З довідки про доставку електронного листа від 01.11.2023 року вбачається, що представник Одеської міської ради отримав в електронному вигляді «(У) Відкриття» від 19.10.2023 р. (а. с. 165).
З довідки про доставку електронного листа від 19.10.2023 року вбачається, що приватний нотаріус ОМНО Тиквенко М.О. отримала в електронному вигляді «(У) Відкриття» від 19.10.2023 р. та апеляційну скаргу (а. с. 166 - 166 зворотна сторона).
З довідки про доставку електронного листа від 20.10.2023 року вбачається, що до електронного кабінет Борисової К.І. доставлено «(У) Відкриття» від 19.10.2023 р. та апеляційну скаргу (а. с. 167 - 167 зворотна сторона).
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повернулося до суду з приміткою пошти – «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 169 - 170).
За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що сторони по справі повідомлені про розгляд справи в апеляційному суді.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.01.2024 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 – 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Одеської міської ради не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

У квітні 2023 року Одеська міська рада звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.04.2018 року, видане приватним нотаріусом ОМНО Тиквенко М.О., зареєстроване в реєстрі № 370; 2) витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, квартиру, загальною площею - 21,7 кв. м., житловою площею - 15,1 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 . (а. с. 1 - 10).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.08.2023 року позовну заяву Одеської міської ради, внаслідок подання її з порушенням ст. ст. 175, 177 ЦПК України, було залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків – десять днів з дня отримання позивачем копії ухвали (а. с. 109 - 112).
Суд першої інстанції встановив, що позовна заява подана без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 ЦПК України, а саме - необхідно уточнити позовну вимогу про встановлення порядку виконання рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили воно є підставою для державної реєстрації за територіальною громадою в особі Одеської міської ради права власності на вищевказану квартиру.
Крім того, позивачу необхідно зазначити ціну позову, яка б відповідала дійсній вартості спірного майна та сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі – 44 286 грн..
21.08.2023 року зазначена ухвала була отримана позивачем, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 21.08.2023 р. (а. с. 113).
06.09.2023 року від Одеської міської ради до суду першої інстанції надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (а. с. 114 - 120).
У вказаній заяві Одеська міська рада уточнила свої позовні вимоги, проте не погодилася із висновком суду першої інстанції відносно розміру судового збору, встановленого судом першої інстанції. 
У зв`язку із тим, що недоліки позовної заяви не були усунуті у повному обсязі, позовну заяву повернуто позивачеві без розгляду.
По справі виникли правовідносини щодо повернення позовної заяви.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів вважає, що розглядаючи питання про повернення позовної заяви, суд першої інстанції правильно визначився з нормами процесуального права, які підлягають застосуванню. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність повернення позовної заяви.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Звертаючись до суду першої інстанції із позовом, Одеською міською радою було сплачено судовий збір за подачу позову, який містить одночасно майнову і немайнову вимоги.
Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру юридичною особою становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
По даній справі за позовну вимогу майнового характеру позивачем сплачено судовий збір у розмірі - 2 684,00 грн., виходячи з розрахунку вартості спадкового майна, яка визначена у свідоцтві про право власності на спадщину за законом від 11.04.2018 року в розмірі – 49 520,00 грн..
Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем у позовній заяві визначено ціну позову в розмірі - 49 520 грн., та зазначено, що така сума є вартістю спадкового майна, зазначеного у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквено М. О. від 11.04.2018 р.. Проте, такий документ не є документом у розумінні чинного закодавства на підтвердження вартості спірного майна на час звернення до суду з даним позовом. Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Таким чином, ціна позову, визначена позивачем у позовній заяві в розмірі - 49 520 грн., та з якої позивачем сплачено судовий збір за вимогою майнового характеру, є такою, що не відповідає дійсній вартості спірного майна. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи. Отже у разі, якщо встановлена позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи. Тому, оскільки позивачем визначено ціну позову, яка не відповідає дійсній вартості спірного майна, суд першої інстанції, відповідно до положень ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», встановив позивачу суму судового збору, яка підлягає сплаті за вимогою майнового характеру у розмірі - 46 970 грн., що становить 5% від максимальної суми судового збору, що встановлена законом за подання позову майнового характеру юридичною особою з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи. Таким чином, позивачеві слід було доплатити судовий збір за вимогою майнового характеру у розмірі - 44 286 грн. = 46 970 грн – 2 684 грн. та надати суду першої інстанції докази на підтвердження доплати судового збору.
Довід апеляційної скарги Одеської міської ради про те, що висновок суду про невідповідність дійсній вартості спірного майна та/або неможливість встановити точну його ціну в силу закону не є підставою для залишення позовної заяви без руху, є неспроможним.
Як вбачається із матеріалів справи, оцінка вартості спірного майна здійснена станом на 11.04.2018 року, що не узгоджується із вимогами абзацу першого частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір».
Крім того, Одеська міська рада мала право на апеляційне оскарження ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 17.08.2023 року в частині розміру судових витрат, що нею не було зроблено.
Одеська міська рада не позбавлена права повторного звернення із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення вказаної заяви.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Одеської міської ради є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
За правилами, передбаченими пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що суд першої інстанції постановив ухвалу про повернення позовної заяви без порушень діючого законодавства, підстави для її скасування, зміни в межах доводів апеляційної скарги Одеської міської ради відсутні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Дата постановлення ухвали, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Згідно пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 353, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачеві, після її перегляду в апеляційному порядку може бути оскаржена в касаційному порядку. 
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради – залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2023 року про повернення позовної заяви – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя:                        А. П. Заїкін 

Судді:                        О. М. Таварткіладзе

                       С. О. Погорєлова