Дата документу 16.01.2024 Справа № 334/566/22

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 22-ц/807/213/24                 Головуючий у 1-й інстанції: Бредіхін Ю.Ю.
Є.У.№  334/566/22                         Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Бєлки В.Ю.,
Дашковської А.В.,
секретар:                Волчанова І.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку перерозподілу спадщини, 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2023 року, 
В С Т А Н О В И В:
У січні 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку перерозподілу спадщини. В обґрунтування позову зазначав, що він є племінником ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилась спадщина на частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року у справі № 334/6052/21 йому визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю в три місяці з дня набрання рішенням законної сили. В межах визначеного судом додаткового строку він подав заяву про прийняття спадщини до Шостої Київської державної нотаріальної контори, в провадженні якої знаходиться спадкова справа № 62877834 на майно та майнові права спадкодавця.
Із листа нотаріальної контори № 3917/06-14 від 01.12.2021 він дізнався, що заяву про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , прийняла відповідачка як спадкоємиця четвертої черги – особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). 23 жовтня 20018 року відповідачка отримала в нотаріальній конторі п`ять свідоцтв про право на спадщину за законом, однак, до складу майна, стосовно якого видані вказані свідоцтва, згадана вище 1/2 частка належного спадкодавцеві будинку у м. Запоріжжя не увійшла. 01 грудня 2021 року за клопотанням позивача державним нотаріусом направлено до Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації запит № 3918/02-14 з приводу належності вказаного будинку спадкодавцеві, на що листом вих. № 10874 від 03.12.2021 зазначена установа підтвердила цю інформацію, додавши до своєї відповіді копії правовстановлюючих документів на спірний будинок. 23 грудня 2021 року позивачем направлено на адресу Шостої Київської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а також всі наявні у позивача документи, що підтверджують родинні відносини із спадкодавцем та вартість спадкового майна. Листом № 65/01-14 від 13 січня 2021 року державний нотаріус Шостої Київської державної нотаріальної контори фактично відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну спадкодавцеві половину будинку та порекомендував звернутися за захистом своїх прав до суду.
У зв`язку із викладеними обставинами позивач просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно у вигляді частки житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку та господарських споруд і побутових будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті дядька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням,  ОСОБА_2  подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що за її касаційною скаргою, постановою Верховного Суду від 27.09.2023 у справі №334/6052/21 скасовано рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11.10.2021, яким ОСОБА_1 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, а тому підстави для задоволення вказаного позову ОСОБА_1 відсутні, він не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 та не вправі набувати право власності на спадкове майно. Зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, оскільки ні повістку до суду, ні смс-повідомлення вона не отримувала.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення є законним і обгрунтованим. ОСОБА_2 була обізнана про розгляд справи судом першої інстанції, їй направлялися повістки про виклик до суду, які поверталися не врученими, оскільки остання не з`являлася на пошту за їх отриманням. Скасування Верховним Судом рішення про визначення ОСОБА_1 додаткового строку на прийняття спадщини і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову може біти підставою для перегляду оскаржуваного рішення за нововиявленими обставинами, а не для його скасування. 
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи ОСОБА_1 і його представника адвоката Ференця О.Є., які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Частинами 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачеві в судовому порядку визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , а тому у відповідності до ст.1280 ЦК України в порядку перерозподілу спадщини за ним слід визнати право власності на частку житлового будинку спадкодавця, на яке відповідачка не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. 
Колегія суддів із вказаним висновком суду першої інстанції погодитись не може.
За приписами п.2 ч. 1 ст. 374ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає. 
Нормами п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Відповідно частини 3, 5 статті 128ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Частиною 11 ст. 128 ЦПК України визначено, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Частиною 1 статті 130ЦПК України визначено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. 
Із зібраних у справі письмових доказів видно, що ОСОБА_2 має постійне зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_2 (а.с.78).
Проте, за вказаною адресою повістки про виклик до суду у судове засідання, призначене на 30.06.2023 і 25.07.2023 відповідачці не направлялися.
14 червня 2023 ОСОБА_2 подала суду заяву на отримання електронних повісток і повідомила свій мобільний номер телефону. 
Незважаючи на це, судовий виклик у судове засідання, призначене на 25.07.2023, в електронній формі на мобільний номер телефону у формі СМС-повідомлення ОСОБА_2 судом також не направлявся.
Зважаючи на те, що суд був обізнаний про зареєстроване місце проживання відповідачки, яка подала суду заяву на отримання електронних повісток, проте ні повістку про виклик до суду, ні СМС-повідомлення відповідачі не направляв, виклик останньої до суду через оголошення на веб-сайті судової влади не можна вважати належним повідомленням останньої про час і місце розгляду справи.
Зазначене порушення норм процесуального права у відповідності до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Судом встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді, зокрема частики будинку АДРЕСА_3 .
ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_3 та спадкоємцем другої черги після смерті свого дядька, оскільки мати позивача, яка була рідною сестрою ОСОБА_3 , – ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_1 у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини не подав, спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла ОСОБА_2 як спадкоємиця четвертої черги, – особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
20 серпня 2018 року Шоста Київська державна нотаріальна контора відкрила спадкову справу № 62877831 на майно та майнові права спадкодавця й видала ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом.
Право власності на частку належного за життя ОСОБА_3 будинку АДРЕСА_3 станом на 10 серпня 2021 року у встановленому законом порядку відповідачка не зареєструвала.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року у справі № 334/6052/21, ОСОБА_1 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю в три місяці з дня набрання рішенням законної сили(а.с.11-15).
Постановою Запорізького апеляційного суду від 17.05.2023 рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року у справі № 334/6052/21 залишено без змін(а.с.59-63).
Постановою Верховного суду від 27.09.2023 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року у справі № 334/6052/21 та постанову Запорізького апеляційного суду від 17.05.2023 року скасовано та відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.
При цьому, відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 , Верховний суд виходив із того, що підстави, на які посилається позивач, з урахуванням зазначених норм права та релевантної практики Верховного Суду, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, тому суди безпідставно визначили ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті його дядька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.
Згідно зі статтею 1259 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, причому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Статтею 1280 ЦК України встановлено правило, згідно з яким якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними.
Отже, під час розгляду вказаної справи єдиною необхідною умовою для задоволення позову ОСОБА_1 було набуття останнім статусу спадкоємця та заявлення про це у встановлений Законом строк.
Втім, у зв`язку з тим, що постановою Верховного суду від 27.09.2023 було встановлено, що ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини без поважних причин, що призвело до скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення про відому у задоволенні позову, підстави для перерозподілу спадщини в порядку ст.1280,1300 ЦК України відсутні.
Вказане дає підстави для висновку, що за умови того, що ОСОБА_1 пропустив встановлений Законом строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , то і підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку перерозподілу спадщини не має.
Доводи ОСОБА_1 про те, що рішення суду першої інстанції підлягає перегляду за нововиявленими обставинами, а отже відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, є неспроможними.
Суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідачки, яка не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, і вказана обставина є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення. На час перегляду справи в апеляційному порядку рішення суду про визначення позивачеві додаткового строку для прийняття спадщини вже скасовано судом касаційної інстанції, а отже вк5аз-ана обставина повинна враховуватися судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2 . 
Враховуючи викладене, керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  задовольнити.
Рішення Ленінскього районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2023 рокуу цій справі скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 17 січня 2024 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: В.Ю. Бєлки

А.В. Дашковська