П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 лютого 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/20722/23	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Турецької І.О.,
                                – Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Дмитрука Сергія Степановича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року, прийняте у складі суду судді Бездрабка О.І. в місті Одеса, по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними та скасування наказів,-
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому позивач просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " № 413 від 30.09.2022 р. в частині увільнення підполковника ОСОБА_1 від посади начальника відділу військового обліку, бронювання та впровадження ЄДР військовозобов`язаних сектору мобілізаційно-оборонної роботи Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Збройних Сил України;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 24 від 25.09.2022 р. в частині призупинення виплати грошового забезпечення підполковнику ОСОБА_1 (п.2 Наказу);
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Херсонського ОТЦК та СП № 158 від 25.09.2022 р. в частині призупинення виплати грошового забезпечення підполковнику ОСОБА_1 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , грошове забезпечення у повному обсязі за період з 15.09.2022 р. по 09.03.2023 р. за посадою, яку він обіймав до 09.03.2023 р., з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Дмитрук Сергій Степанович звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідачами не було надано позивачу ні друкованої копії, ні фотокопії наказу про вихід особового складу обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки до тимчасового місця зосередження, а телефонування не є доведення до відома наказу у встановленому порядку строків). Апелянт наголошує, що навіть при його увільненні з посади йому має бути виплачене грошове забезпечення на підставі Порядку № 260, бо в його діях відсутні будь-які порушення - ні кримінально-правового, ні дисциплінарного характеру. На думку апелянта, в основу процедури увільнення від посади покладено заздалегідь фіктивні відомості та неправдиві дані, тому всі накази мають бути скасовані повністю або в частині, що стосуються грошового забезпечення, бо через накази йому не виплачують грошове забезпечення. Посилаючись на відсутність неповажних причин у його неприбутті до місця дислокації, що підтверджено службовим розслідуванням, апелянт вважає, що його позбавлено грошового забезпечення неправомірно.
Військовою частиною НОМЕР_1 надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з метою виведення особового складу з оточення, начальником Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки віддано наказ від 26.07.2022 р. № 20 про вихід особового складу обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки до тимчасового місця зосередження Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (селище Коблево Миколаївського району Миколаївської області) до 08.08.2022 р.
Через відсутність на тимчасово окупованій території зв`язку вимоги вищезазначеного наказу вдалося довести до підполковника ОСОБА_1 , начальника відділу військового обліку, бронювання та впровадження ЄДР військовозобов`язаних сектору мобілізаційно-оборонної роботи Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки лише 08.09.2022 р., о 12:00. Термін виходу з окупованої території було встановлено до 14.09.2022 р.
15.09.2022 під час шикування особового складу Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою його перевірки, заступником начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки з морально - психологічного забезпечення - начальником відділу морально - психологічного забезпечення та зв`язків з громадськістю Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки полковником ОСОБА_2 виявлено факт відсутності військовослужбовця - начальника відділу військового обліку, бронювання та впровадження ЄДР військовозобов`язаних сектору мобілізаційно-оборонної роботи Херсонського ОТЦК та СК підполковника ОСОБА_1 .
За даним фактом відповідно до наказу начальника Херсонського ОТЦК та СП від 15.09.2022 р. № 31 "Про призначення службового розслідування" призначено проведення службового розслідування з метою уточнення причин і умов відсутності ОСОБА_1 .
Згідно наказу начальника Херсонського ОТЦК та СП № 24 від 25.09.2022 р. за результатами службового розслідування встановлено, що позивач не прибув до місця проходження військової служби, його фактичне місцезнаходження встановити не можливо, на зв`язок підполковник ОСОБА_1 не виходить. Станом на 25.09.2022 р. дії позивача набули ознак правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України "Самовільне залишення військової частини або місця служби".
Також п.п.1, 2 наказу начальника Херсонського ОТЦК та СП (з основної діяльності) № 24 від 25.09.2022 р. наказано підготувати та направити повідомлення про кримінальне правопорушення за ознаками ч.5 ст.407 КК України стосовно ОСОБА_1 разом з матеріалами службового розслідування та призупинити виплату грошового забезпечення позивачу з 15.09.2022 р.
Наказом начальника Херсонського ОТЦК та СП № 158 (по стройовій частині) від 25.09.2022 р. позивачу призупинено виплату грошового та здійснення продовольчого, речового та інших видів забезпечення на час його відсутності на службі без поважних причин з 15.09.2022 р.
Відповідно до наказу Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " № 413 від 30.09.2022 р. відповідно до пп.14 п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України підполковника ОСОБА_1 увільнено від посади начальника відділу військового обліку, бронювання та впровадження ЄДР військовозобов`язаних сектору мобілізаційно-оборонної роботи Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Збройних Сил України.
Згідно наказу начальника Херсонського ОТЦК та СП (по стройовій частині) від 03.10.2022 р. № 166 на час перебування у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Збройних Сил України позивача залишено в списках особового складу Херсонського ОТЦК та СП військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Збройних Сил України.
Наказом начальника Херсонського ОТЦК та СП (по стройовій частині) від 23.01.2023 р. № 26 позивача визнано таким, що прибув до міста постійної дислокації Херсонського ОТЦК та СП військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Збройних Сил України з 23.01.2023 р.
З метою встановлення причин несвоєчасного прибуття до Херсонського ОТЦК та СП ОСОБА_1 наказом начальника Херсонського ОТЦК та СП (з адміністративно-господарської діяльності) від 24.01.2023 р. № 22 призначено проведення службового розслідування.
Згідно наказу начальника Херсонського ОТЦК та СП (з основної діяльності) від 16.02.2023 р. № 22 за результатами службового розслідування встановлено, що підполковник ОСОБА_1 в порушення вимог статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України не вчасно прибув до місця проходження військової служби, до 23.01.2023 р., і був відсутній на військовій службі за місцем її проходження під впливом зовнішніх обставин, в незалежності від його волі, внаслідок збройної агресії російської федерації та у зв`язку з несвоєчасним доведенням наказу про необхідність виходу на підконтрольну територію через відсутність зв`язку, неможливістю отримати спеціальну перепустку для проїзду через с. Василівка, складністю вибраного маршруту через АРК Крим, Грузію, Туреччину, Болгарію, Румунію, Молдавію, відсутністю коштів для здійснення переїзду (здійснення переїзду стало можливим тільки після збору та надання коштів родичами). На підставі наведеного визнано поважними причини невчасного прибуття позивача до місця проходження служби.
10.03.2023 р. підполковник ОСОБА_1 допущений до тимчасового виконання обов`язків за посадою офіцера мобілізаційного відділу сектору мобілізаційно - оборонної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 (наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.03.2023 р. (по стройовій частині) № 79) із встановленням посадового окладу та відповідних надбавок.
14.04.2023 р. наказом начальника Херсонського ОТЦК та СП (по стройовій частині) № 116 позивача призначено на посаду старшого офіцера мобілізаційного відділу сектору мобілізаційно-оборонної роботи Херсонського ОТЦК та СП військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Збройних Сил України із встановленням посадового окладу та відповідних надбавок.
Вважаючи накази відповідачів про увільнення його від посади та зарахування у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , а також про призупинення виплати грошового забезпечення, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до норм чинного законодавства, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо подальшого їх службового використання допускається в разі якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, незалежно від поважності причин такої відсутності, а отже наказ командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " № 413 від 30.09.2022 р. є правомірним. Крім того, суд дійшов висновку, що з огляду на неприбуття позивача до тимчасового місця дислокації Херсонського ОТЦК та СП, наказами начальника Херсонського ОТЦК та СП № 24 та № 158 від 25.09.2022 р. позивачу правомірно призупинено виплату грошового та здійснення продовольчого, речового та інших видів забезпечення з 15.09.2022 р..
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби є Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно із ч.ч.2,3 ст.2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється, у тому числі: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначено в Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженому Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення).
Згідно п.14 ч.1 ст.116 Положення зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 визначено Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджену наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 р. (далі - Інструкція).
Вимогами пункту 4.17 Інструкції визначено що зарахування військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб здійснюється з урахуванням таких особливостей:
звільнення з посади і зарахування в розпорядження проводяться за підставами, визначеними пунктом 116 Положення, наказом посадової особи, до номенклатури посад якої належить посада військовослужбовця, або наказом прямого командира (начальника) посадової особи;
зарахування проводиться в розпорядження посадової особи, до компетенції якої належить вирішення питання дальшого службового використання військовослужбовця, або в разі неможливості вирішення цього питання, у розпорядження прямого командира (начальника); звільнення 3 посад і зарахування військовослужбовців у випадках, визначених підпунктами 8, 10, 12-1,13, 14 пункту 116 Положення, проводяться в стислі строки в розпорядження посадової особи, до номенклатури посад якої належить посада військовослужбовця.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.07.2022 р. № 20 видано наказ про вихід особового складу обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки до тимчасового місця зосередження Херсонського ОТЦК та СП (селище Коблево Миколаївського району Миколаївської області) до 08.08.2022 р. Згідно акту службового розслідування, проведеного на підставі наказу 15.09.2022 р. № 31, даний наказ доведено до відома позивачу 08.09.2022 р., о 12:00 та встановлено вихід з окупованої території до 14.09.2022 р. В порушення даного наказу позивач станом на 15.09.2023 р. не з`явився до місця тимчасової дислокації ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тому наказом Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " № 413 від 30.09.2022 р. відповідно до пп.14 п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України підполковника ОСОБА_1 увільнено від посади начальника відділу військового обліку, бронювання та впровадження ЄДР військовозобов`язаних сектору мобілізаційно-оборонної роботи Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Збройних Сил України.
У цьому контексті посилання апелянта на поважність причин неприбуття до місця  тимчасової дислокації Херсонського ОТЦК та СП колегія суддів вважає неспроможними, оскільки відповідно до норм чинного законодавства, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо подальшого їх службового використання допускається в разі якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, незалежно від поважності причин такої відсутності.
Крім того, суд не приймає до уваги доводи апелянта, що відповідачами не було надано позивачу ні друкованої копії, ні фотокопії наказу про вихід особового складу обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки до тимчасового місця зосередження, оскільки у заявах по суті справи позивач визнавав, що був ознайомлений із такою необхідністю 08 вересня 2022 року. Суд вважає, що за умови визнання позивачем факту отримання інформації про необхідність виїхати з окупованої території та з`явитись до місця тимчасової дислокації ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк до 14.09.2022 р., неотримання копії такого наказу не змінює факту ознайомлення позивача з його змістом, а отже не може бути підставою для визнання увільнення та зарахування у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 неправомірним.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про правомірність наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " № 413 від 30.09.2022 р., а доводи апеляційної скарги висновків судів першої інстанції у вказаній частині не спростовують.
Натомість, положеннями ст.116 Положення чітко визначено, що матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. № 260 (далі – Порядок № 260).
Відповідно до абз.1,2 п.1 розділу 1 Порядку № 260 грошове забезпечення згідно з цим Порядком виплачується: військовослужбовцям, які проходять військову службу в апаратах Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, військовій частині НОМЕР_3 (далі - військові частини).
Грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Положеннями абз.10 п.15 розділу І Порядку № 260 перебачено вичерпний перелік випадків, за яких грошове забезпечення не виплачується, а саме: 
- за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; 
- якщо виплачуються академічні стипендії; 
- за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; 
- за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; 
- за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); 
- за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; 
- за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
З огляду на обставин даної справи, призупиняючи виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 ,  у наказі №158 від 25.09.2022 року, відповідач посилався на відсутність його на службі без поважних причин, як на підставу для призупинення виплати грошового забезпечення.
Водночас, апеляційним судом встановлено, що службовим розслідуванням, яке проводилось на підстав наказу від 15.09.2022 року, не встановлювалась поважність або неповажність причин неявки позивача до тимчасового місця зосередження, позаяк з ним був відсутній зв`язок та встановити його місцезнаходження не видавалось можливим.
Натомість, Актом службового розслідування, проведеним на підстав наказу від 24.01.2023 року, було визнано поважними причини невчасного прибуття позивача до місця проходження служби та встановлено, що позивач був відсутній на військовій службі за місцем її проходження під впливом зовнішніх обставин, в незалежності від його волі, внаслідок збройної агресії російської федерації та у зв`язку з несвоєчасним доведенням наказу про необхідність виходу на підконтрольну територію через відсутність зв`язку, неможливістю отримати спеціальну перепустку для проїзду через с. Василівка, складністю вибраного маршруту через АРК Крим, Грузію, Туреччину, Болгарію, Румунію, Молдавію, відсутністю коштів для здійснення переїзду (здійснення переїзду стало можливим тільки після збору та надання коштів родичами).
Таким чином, посилання на відсутність позивача на службі без поважних причин як на підставу для призупинення виплати йому грошового забезпечення спростовується матеріалами справи, а отже не може бути підставою для припинення виплати йому грошового забезпечення у спірний період.
В подальшому, під час провадження у суді першої інстанції, відповідач стверджував про правомірність призупинення виплати позивачу грошового забезпечення, посилаючись на факт самовільного залишення позивачем військової частини.
По перше, колегія суддів наголошує, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду, адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності свого рішення.
З цього приводу колегія суддів також зазначає, що норми чинного законодавства розмежовують самовільне залишення військовослужбовцем військової частини та нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу.
Так, самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. При цьому, важливою обставиною є те, що для кваліфікації дій військовослужбовця, як самовільного залишення військової частини, на час такого залишення він має  знаходиться на території зазначеної військової частини.
При цьому, нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу – це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі. Таке нез`явлення, згідно вимог Порядку №260, може бути підставою для припинення виплати грошового забезпечення, виключно у випадку відсутності поважних причин.
Враховуючи викладене, оскільки у діях позивача відсутні ознаки самовільного залишення військової частини, що підтверджується також відмовою ТУ ДБР у м. Миколаєві у внесенні відомостей в ЄРДР по факту вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України, а відповідачем самостійно встановлено наявність поважних причин, які обумовлювали неприбуття позивача до місця проходження служби у строк до 14.09.2022 року, призупинення виплати його грошового забезпечення є неправомірним.
У цьому контексті, апеляційний суд також враховує, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч протии Сполученого Королівства» (пункт 32), а також право на певні суми соціальних виплат, у тому числі грошового забезпечення, а його невиплата без законодавчо встановлених підстав є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34.рішення ЄСПЛ по справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10), рішення набуло статусу остаточного 26 вересня 2014 року.
«Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX).
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що накази начальника Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №24 від 25 вересня 2022 року та №158 від 25 вересня 2022 року в частині призупинення виплати грошового забезпечення позивачу є протиправним та підлягають скасуванню.
Вирішуючи питання поновлення порушених прав позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до абзацу 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. 
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення від 10 липня 2003 року у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, пункт 45 та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002 II).
Рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що зобов`язання Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки  нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення у повному обсязі за період з 15 вересня 2022 року по 09 березня 2023 року, з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення., є ефективним способом захисту порушених прав позивача та належною гарантією остаточного вирішення спору. 
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог у відповідній частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Дмитрука Сергія Степановича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними та скасування наказів – скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
В цій частині прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №24 від 25 вересня 2022 року в частині призупинення виплати грошового забезпечення підполковнику ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №158 від 25 вересня 2022 року в частині призупинення виплати грошового забезпечення підполковнику ОСОБА_1 .
Зобов`язати Херсонський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_1 , грошове забезпечення у повному обсязі за період з 15 вересня 2022 року по 09.03.2023 року, з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М. П. Коваль

Суддя:                                                                                     І. О. Турецька

        Суддя:                                                                                     В.О. Скрипченко