справа № 369/8425/23                                   головуючий у суді І інстанції Янченко А.В.
провадження № 22-ц/824/4718/2024               суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
13 березня 2024 року                                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Лобоцької В.П.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2023 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, - 
В С Т А Н О В И В:
 
          У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_3 454 235 грн. 78 коп., що складається з: суми авансу в розмірі 278 800 грн.; інфляційних нарахувань в розмірі 144 615 грн. 01 коп.; трьох процентів річних в розмірі 30 820 грн. 77 коп.; стягнути з ОСОБА_3 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
          Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову в якій просив накласти арешт на 1/3 частку нежитлового приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2048497632224, загальною площею 246,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що предметом позову є стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 454 235 грн. 78 коп., що складається з суми авансу в розмірі 278 800 грн., інфляційних нарахувань в розмірі 144 615 грн. 01 коп, трьох процентів річних в розмірі 30 820 грн. 77 коп. та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. Ціна позову складає 504 235 грн. 78 коп. Відповідно до інформаційної довідки № 337291020 з Державного реєстру речових прав від 28 червня 2023 року, відповідачу на праві власності належить нежитлове приміщення загальною площею 246,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з довідки про оцінку вартості об`єкта нерухомості від 28 червня 2023 року № 201-20230628-0006166138 вартість 1/3 частки даного нежитлового приміщення (82,23 кв.м. з 246,7 кв.м.) становить 388 277 грн. 46 коп., що не перевищує ціну позову та є співмірними з позовними вимогами. Заявник вказує, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частину нежитлового приміщення, що належить відповідачу забезпечить фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Натомість, невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання ймовірного рішення суду при відчуженні боржником свого майна, на яке може бути накладено стягнення під час примусового виконання рішення. 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про забезпечення позову. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує про те, що суд не взяв до уваги доводи позивача про існування ще 38 аналогічних позовів від інших осіб до цього ж відповідача про стягнення коштів, а також докази реєстрації цих справ в судовому реєстрі. Дана обставина підтверджує, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, як через значну кількість потенційних стягувачів, які є покупцями інших квартир за іншими попередніми договорами, так і через можливість відповідача відчужити належне йому майно, щоб уникнути звернення стягнення на нього, усвідомлюючи невідворотність відповідальності за порушення договірних зобов`язань. Також, суд вказав нібито позивачем не надано доказів, що забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогам. При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви, ціна позову становить 504 235 грн. 78 коп. До заяви про забезпечення позову було надано довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 28 червня 2023 року №201-20230628-0006166138, згідно з якою вартість 1/3 частки нежитлового приміщення (82,23 кв. м. з 246,7 кв. м.), на яку позивач просить накласти арешт, становить 388 277 грн. 46 коп., що не перевищує ціну позову та відповідно є співмірним з позовними вимогами. Крім того, суд дійшов висновку, що вартість нерухомого майна є більшою ніж сума авансового внеску за попереднім договором про укладення договору купівлі-продажу квартири. Проте, позовні вимоги не обмежуються стягненням авансового внеску в розмірі 278 800 грн. Тому, суд дійшов помилкового висновку, що співмірність має бути лише між сумою авансового внеску та заходом забезпечення позову, а не між позовними вимогами та заходом забезпечення позову, який позивач просить застосувати. Позивач вказує, що ним належними та допустимими доказами доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього судового рішення, у випадку ухвалення на його користь, а тому районним судом необґрунтовано відмовлено в забезпеченні позову, шляхом накладення арешту на 1/3 частку нежитлового приміщення відповідача, на яку може бути звернуто стягнення для відшкодування позивачу у випадку задоволення позову. При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні та володінні відповідача, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено і судом не встановлено, що невжиття таких заходів забезпечення позову, про які ним заявлено, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у цій справі, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.
Апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.
Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_3 454 235 грн. 78 коп., що складається з: суми авансу в розмірі 278 800 грн.; інфляційних нарахувань в розмірі 144 615 грн. 01 коп.; трьох процентів річних в розмірі 30 820 грн. 77 коп.; стягнути з ОСОБА_3 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Апеляційний суд вважає, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою, оскільки такий спосіб забезпечення позову, як накладення арешту на майно відповідача в межах позову про стягнення коштів з останнього, прямо передбачений чинним законодавством та є співмірним із заявленими позовними вимогами. 
У разі невжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, існують ризики щодо відчуження відповідачем нерухомого майна, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Натомість, відмовляючи у забезпеченні позову, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначене, помилково пославшись на те, що позивачем  не наведено і судом не встановлено, що невжиття таких заходів забезпечення позову, про які ним заявлено, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При цьому, суд не звернув уваги, що вартість майна на яке позивач просить накласти арешт не перевищує ціни позову, про що суду надано довідку про оцінку вартості об`єкта нерухомості від 28 червня 2023 року № 201-20230628-0006166138 відповідно до якої вартість 1/3 частки   нежитлового приміщення (82,23 кв.м. з 246,7 кв.м.) становить 388 277 грн. 46 коп., що не перевищує ціну позову, а, відтак, є співмірною з позовними вимогами.
Також, суд залишив поза увагою висновки, які містяться упостанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17, в якій зазначено, що за змістом ст. 149, 158 ЦПК України умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Отже, суд першої інстанції  дійшов помилкових висновків про відсутність підстав до забезпечення позову, висновки суду не відповідають обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з прийняттям нової постанови по суті вимог позивача.  
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2023 року скасувати та прийняти постанову. 
Заяву  ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
Накласти арешт на 1/3 частку нежитлового приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2048497632224, загальною площею 246,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 . 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Стягувач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 .
Боржник: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 .
Постанова підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Постанова набрала законної сили 13 березня 2024 року. 
Повне судове рішення виготовлене 15 березня 2024 року.
Строк пред`явлення постанови до виконання - три роки.
 
Головуючий                                                                               Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                              Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                               Яворський М.А.