ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 м.Рівне, вул.Яворницького, 59

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

14 березня 2024 року                                                                             Справа № 903/965/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Василишин А.Р. ,  суддя Розізнана І.В. 

секретар судового засідання Петрук О.В., 

представники учасників справи не з`явилися, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою від-повідальністю «Сотік Агро» на рішення господарського суду Волинської області від 11.05.2023, повний текст якого складено 19.05.2023 у справі №903/965/22 (суддя Якушева І.О.)

за первісним позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітагро Партнер»
до                                       Товариства з обмеженою відповідальністю «Сотік Агро»
про стягнення  893 918,19 грн заборгованості по розрахунках, штрафу, курсової 
                                     різниці, плати за користування товарним кредитом та річних

та за зустрічним позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Сотік Агро»
до                                      Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітагро Партнер»
про визнання недійсним договору поставки №В1-01/22ВЛ-Р від 26.07.2021,- 

В грудні 2022 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітагро Партнер» (надалі в тексті – ТОВ «Вітагро Партнер») звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сотік Агро» (надалі в тексті – ТОВ «Сотік Агро») коштів в сумі 893 918,19 грн, з яких: 514 607,84 грн заборгованість по розрахунках за товар поставлений згідно укладеного договору поставки №В1-01/22ВЛ-Р від 26.07.2021, 103608,42 грн курсова різниця, 197 595,08 грн, 38 784,10 грн -36% річних, 39 322,75 грн -0,1% за користування товарним кредитом.(т.1, арк.справи 1-6).
Під час провадження у суді першої інстанції 09.02.2023 від ТОВ «Сотік Агро» надійшла зустрічна позовна заява про визнання недійсним укладеного 26.07.2021 з ТОВ «Вітагро Партнер» договору поставки №В1-01/22ВЛ-Р.(т.1, арк.справи 95-101).
За наслідками розгляду справи №903/965/22 Господарський суд Волинської області задо-волив первісний позов частково, присудивши рішенням від 11.05.2023 до стягнення з ТОВ «Сотік Агро» на користь ТОВ «Вітагро Партнер» 514 607,84 грн заборгованості по розрахунках за товар, переданий на підставі договору поставки № В1-01/22ВЛ-Р від 26.07.2021, 103 608,42 грн курсової різниці, 197 595,08 грн -25% штрафу, 38 784,10 грн -36% річних та 12 818,93 грн витрат зі сплати судового збору. В частині стягнення з ТОВ «Сотік Агро» 39 322,75 грн відсотків за користування товарним кредитом відмовлено за безпідставністю. 
Задовільняючи частково первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що Від-повідач не виконав умов Договору поставки №В1-01/22ВЛ-Р від 26.07.2021 в частині оплати  вартості товару, отриманого протягом серпня 2021 року – липня 2022 року. Залишок непогашеної заборгованості склав 514 607,84 грн. Крім того, оскільки при оплаті товару Відповідач не врахував умови п.2.3.2., 2.3.3. Договору – Позивач нарахував на несплачену вартість товару 103608,42 грн курсової різниці іноземної валюти – долара США та Євро між встановленим на момент підписання сторонами видаткових накладних та тою, що діяла на час звернення до суду. Також, перевіривши розрахунок за прострочення виконання грошового зобов`язання, місцевий господарський суд визнав такими, що згідно укладеного договору підлягають до стягнення з Відповідача 197 595,08 грн -25% штрафу та 38 784,10 грн -36% річних.
В частині визнання недійсним укладеного ТОВ «Сотік Агро» до ТОВ «Вітагро Партнер» договору поставки №В1-01/22ВЛ-Р від 26.07.2021 – в задоволенні зустрічного позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що на виконання умов оспорюваного Договору поставки №В1-01/22ВЛ-Р від 26.07.2022, ТОВ «Сотік Агро» підписало додатки до договору, отримало товар, підписало видаткові накладні та здійснило часткову оплату товару декількома платежами – тобто, здійснило дії на виконання умов договору. Поруч з тим, ТОВ «Сотік Агро» не надало жодних доказів на підтвердження важких обставин (скрутного фінансового становища, фінансової нестабільності) на момент укладення з ТОВ «Віт-агро Партнер» договору поставки товару на відповідних умовах.(т.1, арк.справи 242-250).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ «Сотік Агро» подало апеляційну скаргу, в якій просить відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Волинської області від 11.05.2023 у справі №903/965/22, скасувати рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення первісного позову та відмови в задо-воленні зустрічного позову та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.(т.2, арк.справи 2-5).
Відповідач вважає рішення господарського суду першої інстанції безпідставним і необґрун-тованим. На думку Апелянта, суд першої інстанції не зберігав об`єктивність і неупередженість: не сприяв відповідачу в реалізації ними прав, передбачених ГПК України, діяв всупереч завданням господарського судочинства, оскільки:
- відмовив у задоволенні клопотання про призначення судових економічної та товарознавчої експертизи; 
- відмовив Панчук С.В. у вступі в дані справу в якості третьої особи;
- залишив без задоволення заяву ТОВ «Сотік Агро» про відвід судді Якушевої І.О.;
- не направив до суду апеляційної інстанції всі матеріали справи у зв`язку з розглядом апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Волинської області від 07.04.2023 про повернення позовної заяви, а продовжував здійснювати розгляд справи;
- не в повній мірі врахував приписи ч.3 ст.551 ЦК України, ст.233 ГК України, що призвело до надмірного стягнення нарахованих позивачем штрафу, пені та 36% річних згідно з Договором поставки;
- стягуючи штрафні санкції не перевірив наявність складу цивільного правопорушення в діях ТОВ «Сотік Агро» для притягнення останнього до цивільно-правової відповідальності.
Враховуючи вище викладене, а також воєнний стан в Україні, кризові процеси в економіці, складне фінансове становище Відповідача, підстави зустрічних позовних вимог, місцевий гос-подарський суд, на переконання Апелянта, мав звільнити ТОВ «Сотік Агро» від нарахованих штрафу, пені та 36% річних на підставі ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України, оскільки майнові інтереси ТОВ «Вітагро Партнер» захищені іншими умовами договорів, і останній не повинен незаконно збагачуватись за рахунок ТОВ «Сотік Агро».

Ухвалою суду від 04.07.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №903/965/22 та призначено до розгляду на 25.07.2023. Крім того, задоволено клопотання ТОВ «Сотік Агро» про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення постанови апеляційним судом. (т.2, арк.справи 26-27).
11.07.2023 на адресу суду надійшов відзив, в якому ТОВ «Вітагро Партнер» просить залишити рішення господарського суду Волинської області від 11.05.2023 у даній справі без змін, а скаргу ТОВ «Сотік Агро» без задоволення.(т.2, арк.справи 28-29).
12.07.2023 до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла ухвала  Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.07.2023, якою зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №903/965/22 за касаційною скаргою ТОВ «Вітагро Партнер» на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.02. 2023, витребувано матеріали справи №903/965/22.(т.2, арк.справи 39).
Ухвалою суду від 14.07.2023 провадження у справі №903/965/22 щодо розгляду апеляцій-ної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сотік Агро» на рішення господарського суду Волинської області від 11.05.2023 зупинено до завершення перегляду Верховним Судом постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.06.2023 у даній справі та направлено матеріали справи до Верховного Суду.(т.2, арк.справи 41).
16.02.2024 супровідним листом №01-20/903/965/22/189/24 від 13.02.2024 матеріали справи №903/965/22 повернулися до Північно-західного апеляційного господарського суду.(т.2, арк.  справи 43).
Ухвалою суду від 19.02.2024 провадження у справі №903/965/22 поновлено та призначено справу до розгляду на 14.03.2024.(т.2, арк.справи 104).
14.03.2024 на електронну адресу суду від ТОВ «Вітагро Партнер» надійшло клопотання, в якому просять розглянути справу без участі уповноваженого представника Позивача за первісним позовом за наявними у справі матеріалами та поданого заперечення проти апеляційної скарги. Також просять залишити рішення Господарського суду Волинської області від 11.05.2023 у справі№903/965/22 без змін, а скаргу ТОВ «Сотік Агро» без задоволення.(т.2, арк.справи 106).

Явку представників учасники справи в судове засіданні апеляційної інстанції призначене на 14.03.2024 не забезпечили, про місце, дату та час судового розгляду повідомлені належним чином, що підтверджується Довідками про доставку електронного листа від 20.02.2024.(т.2, арк.справи 106). Крім того, явка сторін обов`язковою не визнавалась, а матеріалів достатньо для розгляду справи по суті. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуаль-ного права, Північно-західний апеляційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з матеріалів справи, 26.07.2021 між ТОВ «Вітагро Партнер»-постачальник та ТОВ «Сотік-Агро»-покупець було укладено Договір поставки №В1-01/22ВЛ-Р (надалі в тексті – Договір).
Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. Договору в строки, визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця засоби захисту рослин, регулятори росту рослин та/або мікродобрива, насіння тощо (надалі товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість. Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, вартість товару загальна, термін оплати, сорт/гібрид (щодо насіння), а також інші умови будуть визначені в специфікаціях-додатках до договору, які є невід`ємними частинами договору.
Загальна ціна Договору вираховується, як сума вартостей усіх партій товару (згідно від-повідних додатків), переданих постачальником у власність покупцю. Покупець проводить оплату вартості товару шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника у банківській установі. Термін та схема оплати кожної партії товару будуть обговорюватись сторонами в кожному конкретному випадку окремо та відображатись у відповідних додатках, які є невід`ємними части-нами цього договору. Протягом строку дії Договору, грошові зобов`язання покупця існують і підлягають сплаті у гривнях.(п.2.1.-2.3. Договору).
Постачальник визначає у видатковій накладній вартість товару із розрахунку множення грошового еквівалента ціни товару в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору, на курс продажу іноземної валюти на дату формування видаткової накладної. Однак сторони погоджу-ються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти на дату формування видаткової накладної, менший (нижчий) або рівний курсу, який був встановлений на момент підписання додатку, в цьому випадку вартість товару визначається за ціною, яка була встановлена в момент підписання відповідного додатку до договору.(п.2.3.1. Договору).
Згідно п.2.3.2. Договору сума у гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику як оплата вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору на курс продажу іноземної валюти відповідно до п.2.3.3 Договору. Однак, сторони погодили, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, на банківський день, що передує дню здійснення такої оплати покупцем, менший (нижчий) або рівний курсу, який був визначений у видатковій накладній на товар, який оплачується, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент формування видаткової накладної.
Правило визначення курсу валют за договором: курс валют визначається за даними сайту http://finance.ua, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківському валютному ринку України на момент закриття торгів в день, що передує дню здійснення кожної операції за Договором. У разі відсутності за даними сайту http://finance.ua курсу продажу іноземних валют чи в силу будь-яких інших обставин, курс продажу іноземних валют не може бути доступним сторонам, в такому разі діє офіційний курс продажу іноземної валюти ВАТ «Ощадбанк» (МФО 315784).(п.2.3.3., 2.3.4. Договору).
Відповідно до п.2.3.5. Договору, у випадку коли покупець не оплатить товар (відповід-ну(ні) партію(тії) товару) за договором у строки та на умовах, передбачені договором, і  поста-чальник буде вирішувати спір у судовому порядку, постачальник має право визначити розмір заборгованості покупця станом на дату звернення з позовом до суду про стягнення заборго-ваності, відповідно до ціни товару, яка може збільшитися у випадку, якщо курс продажу іноземної валюти станом на дату (робочу дату), що передує даті звернення постачальника з позовом до суду, по відношенню до гривні збільшиться в порівнянні з курсом, визначеним у додатках та видаткових накладних на товар.
Датою виконання грошових зобов`язань покупця за даним договором, є дата зарахування у повному обсязі відповідної необхідної суми коштів на банківський рахунок постачальника (п.2.3.6 Договору).
Здійснюючи оплату за товар, покупець зобов`язаний вказувати в призначенні платежу номер та дату договору в рамках якого здійснюється оплата та номер додатку до договору. Якщо покупець не дотримується цього, то постачальник має право самостійно на власний розсуд, визначити в рахунок якого договору та/або додатку зарахувати платіж покупця (п.2.4 Договору).
Пунктом 2.8 Договору поставки встановлено, що в разі поставки товару до його повної оплати постачальник має право нарахувати покупцю відсотки за користування товарним креди-том (а саме користування чужими грошовими коштами відповідно до вимог ст.536 та ч.5 ст.694 ЦК України). Відсотки за користування товарним кредитом складають 0,1% від вартості поставленого та неоплаченого товару за кожний календарний день користування товарним кредитом та починають нараховуватись з першого дня протермінування оплати покупцем товару. Розрахунок відсотків за користування товарним кредитом здійснюється за формулою: сума заборгованості за поставлений товар в гривневому еквіваленті х 0,1% х кількість днів користу-вання товарним кредитом і нараховуються в останній день перед погашенням основного боргу. Покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника відсотки за користування товарним кредитом протягом одного банківського дня з моменту виставлення відповідного рахунку постачальника. 
Якщо покупець порушить кінцевий термін оплати, узгоджений за кожним додатком до Договору більше 15 календарних днів, в такому випадку постачальник залишає за собою право змінити планову схему оплати на фактичну, що понесе за собою збільшення ціни, відповідно до комерційних умов поточного року, що діють на момент фактичної оплати та перевиставити покупцю рахунок, а останній зобов`язаний його оплатити.
Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та припиняється належним виконанням всіх умов даного договору сторонами. (п.5.1 Договору).
За затримку з оплатою постачальнику за поставлений товар, покупець несе відповідаль-ність сплачуючи штраф у розмірі 25% від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу (п.7.2.1 Договору).
Відповідно до вимог ст.625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання покупець зобов`язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 36 відсотків річних від простроченої суми (п.7.2.3 Договору).
Договір підписано сторонами та скріплено відтисками печаток сторін.(т.1, арк.справи 8-10).
Матеріалами справи стверджено, що в додатках до Договору сторони погодили поставку за наступним графіком:
- згідно додатку №1 від 26.07.2021 загальна вартість товару 27 060,18 грн, що еквівалентно 1000,01 доларів США із календарним графіком платежів: до 01.09.2022;
- згідно додатку №2 від 13.08.2021 загальна вартість товару 26 759,33 грн, що еквівалентно 1000,35 доларів США із календарним графіком платежів: до 01.09.2022;
- згідно додатку №3 від 13.08.2021 загальна вартість товару 7 670,34 грн, що еквівалентно 286,74 доларів США із календарним графіком платежів: до 27.09.2022;
- згідно додатку №4 від 13.08.2021 загальна вартість товару 46 455,12 грн, що еквівалентно 1736,64 доларів США із календарним графіком платежів: до 27.09.2022;
- згідно додатку №5 від 06.09.2021 загальна вартість товару 13 075,74 грн, що еквівалентно 486,27 доларів США із календарним графіком платежів: до 01.09.2022;
- згідно додатку №6 від 13.09.2021 загальна вартість товару 72 252 грн, що еквівалентно  2700 доларів США із календарним графіком платежів: до 15.08.2022;
- згідно додатку №7 від 13.09.2021 загальна вартість товару 5,00 грн, що еквівалентно 0,19 доларів США із календарним графіком платежів: до 15.08.2022;
- згідно додатку №8 від 30.09.2021 загальна вартість товару 57 638,64 грн, що еквівалентно 2167,68 доларів США із календарним графіком платежів: до 15.08.2022;
- згідно додатку №9 від 30.09.2021 загальна вартість товару 20 768,64 грн, що еквівалентно 671,04 евро із календарним графіком платежів: до 15.08.2022; 
- згідно додатку №10 від 30.09.2021 загальна вартість товару 9987,60 грн, що еквівалентно 375,61 доларів США із календарним графіком платежів: до 15.08.2022;
- згідно додатку №11 від 22.07.2022 загальна вартість товару 324 572,40 грн, що еквівалентно 8788,85 доларів США із календарним графіком платежів: 64914,48 грн. еквівалент 1757,77 доларів США  до 01.08.2022, 259657,92 еквівалент 7031,08 доларів США до 01.10.2022;
- згідно додатку №12 від 22.07.2022 загальна вартість товару 115 287,30 грн, що екві-валентно 3121,78 доларів США із календарним графіком платежів: 23057,46 грн еквівалент 624,36 доларів США до 01.08.2022, 92229,84 грн. еквівалент 2497,42 доларів США до 01.10.2022;
- згідно додатку №16 від 22.07.2022 загальна вартість товару 135 743,28 грн, що еквівалентно 3675,69 доларів США із календарним графіком платежів: 27 148,66 грн еквівалент 735,14 доларів США до 01.08.2022, 108 594,62 грн еквівалент 2940,55 доларів США до 01.10.2022. (т.1, арк.справи 14-26).
Матеріали справи свідчать, що згідно складених, підписаних та скріплених відтисками печаток сторін видаткових накладних №7093 від 13.08.2021, №7106 від 16.08.2021, №7108 від 16.08.2021, №7107 від 16.08.2021, №7824 від 08.09.2021, №8074 від 13.09.2021, №8076 від 13.09. 2021, №8699 від 30.09.2021, №8700 від 30.09.2021, №8701 від 30.09.2021, №4363 від 22.07.2022, №4364 від 22.07.2022, №4365 від 22.07.2022 у період серпень 2021 року – липень 2022 року ТОВ «Вітагро Партнер» передало, а ТОВ «Сотік Агро» прийняло товар на загальну суму 25 339,81 доларів США та 671,04 євро, що у гривневому еквіваленті на день формування додатків складає 857 275,57 грн.(т.1, арк.справи 27-39).
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, вартість отрима-ного товару ТОВ «Сотік Агро» оплатило частково на суму 342 667,73 грн. Так, із сплачених 26.08.2022 – 165 000,00 грн за домовленістю сторін в рахунок оплати боргу за договором №В1-01/22ВЛ-Р від 26.07.2021 було зараховано 20 651,88 грн, решта – 144 348,12 грн віднесено в рахунок погашення боргу за іншим договором; із платежу 01.09.2022 у сумі 240 000,00 грн в рахунок боргу за договором №В1-01/22ВЛ-Р від 26.07.2021 було зараховано 66 895,25 грн. Таким чином, залишок непогашеної заборгованості склав 514 607,84 грн. 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що визначаючи суму боргу за поставку товару на підставі пунктів 2.3.2 та 2.3.3. Договору ТОВ «Вітагро Партнер» врахував курс продажу іноземної валюти – долара США та Євро, який був встановлений на момент підписання сторонами видаткових накладних та нарахував 103 608,42 грн курсової різниці. 
З матеріалів справи вбачається, що розрахунок курсової різниці здійснювався, враховуючи курс валют, що визначена згідно з довідкою №283 від 12.12.2022, сформованою за даними сайту http://finance.ua, виходячи із курсу продажу долара США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківському валютному ринку України на момент закриття торгів в день, що передує дню здійснення кожної операції за договором, що передбачено п.2.3.3. Договору.
Станом на 12.12.2022 курс долара становив 36,93 грн., курс євро – 38,91 грн. 
Таким чином, розрахунок курсової різниці здійснювався позивачем за первісним позовом, виходячи з розрахунку: 
- 16623,33 дол. США (вартість поставленого та неоплаченого товару у доларах США) х 36,93 грн (курс долара США) = 613899,58 грн;
- 110,94 євро США (вартість поставленого та неоплаченого товару у євро) х 38,91 грн (курс євро) = 4316,68 грн;
- (613899,58 грн + 4316,68 грн.) – 514607,84 грн (сума основного боргу)  = 103608,42 грн – розмір курсової різниці
Також, за прострочення виконання грошового зобов`язання, ТОВ «Сотік Агро» нараховано 197 595,08 грн -25% штрафу на підставі п.7.2.1. Договору, 38 784,10 грн -36% річних за період з 02.08.2022 по 12.12.2022 на підставі п.7.2.3. Договору та 39 322,75 грн -0,1% за користування товарним кредитом за період з 02.08.2022 по 12.12.2022 на підставі п.2.8. Договору.

Вважаючи, що несплатою вартості частини поставленого товару Відповідач завдав шкоди його інтересам, Позивач звернувся з позовом про стягнення боргу, курсової різниці, штрафу, відсотків річних та відсотків за користування товарним кредитом.
Як зазначалось вище, рішенням від 11.05.2023 господарського суду Волинської області частково задоволив первісний позов та повністю відмовив у задоволенні зустрічного позову. (т.1, арк.справи 242-250).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна та не підлягає до задоволення з огляду на  наступне:
Розглядаючи апеляційну скаргу колегія суддів виходить з того, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрун-товує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предметом даного спору є первісна вимога про стягнення заборгованості за поставлений товар та зустрічна вимога про визнання недійсним договору поставки.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України (надалі в тексті – ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки Скаржником не оскаржувалося рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 0,1% за користування товарним кредитом, то колегія на підставі ст.269 ГПК України не переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині.

Господарський договір, відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті – ГК України) є однією з підстав виникнення господарських зобов`язань і є обов`язковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов’-язання у ст.11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті – ЦК України).
Зобов`язанням, згідно ст.509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (борж-ник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарсь-ких відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особ-ливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного Виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпе-чення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосу-вання господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Матеріалами справи стверджено, що 26.07.2021 з моменту укладення Договору між сто-ронами виникли відносини поставки, оскільки взаємовідносини сторін підпадають під визначен-ня, яке містять статті 265 ГК України та 712 ЦК України: коли продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Оскільки, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, тому в силу статей 655, 692 ЦК України та розділу 4 Договору факт прийняття Відповідачем товару зумовлює виникнення у нього зобов`язання оплатити повну вартість цього товару.

Відповідно до п.2.2. Договору, покупець проводить оплату вартості товару шляхом пере-рахування коштів на рахунок постачальника у банківській установі. Термін та схема оплати кожної партії товару будуть обговорюватись сторонами в кожному конкретному випадку окремо, та відображатись у відповідних додатках, які є невід`ємними частинами цього договору.
Матеріалами справи стверджено, що сторони погодили поставку за наступним графіком:
- згідно додатку №1 від 26.07.2021 загальна вартість товару 27060,18 грн, що еквівалентно 1000,01 доларів США із календарним графіком платежів: до 01.09.2022;
- згідно додатку №2 від 13.08.2021 загальна вартість товару 26759,33 грн, що еквівалентно 1000,35 доларів США із календарним графіком платежів: до 01.09.2022;
- згідно додатку №3 від 13.08.2021 загальна вартість товару 7670,34 грн, що еквівалентно 286,74 доларів США із календарним графіком платежів: до 27.09.2022;
- згідно додатку №4 від 13.08.2021 загальна вартість товару 46455,12 грн, що еквівалентно 1736,64 доларів США із календарним графіком платежів: до 27.09.2022;
- згідно додатку №5 від 06.09.2021 загальна вартість товару 13075,74 грн, що еквівалентно 486,27 доларів США із календарним графіком платежів: до 01.09.2022;
- згідно додатку №6 від 13.09.2021 загальна вартість товару 72252 грн, що еквівалентно 2700 доларів США із календарним графіком платежів: до 15.08.2022;
- згідно додатку №7 від 13.09.2021 загальна вартість товару 5,00 грн, що еквівалентно 0,19 доларів США із календарним графіком платежів: до 15.08.2022;
- згідно додатку №8 від 30.09.2021 загальна вартість товару 57638,64 грн, що еквівалентно 2167,68 доларів США із календарним графіком платежів: до 15.08.2022;
- згідно додатку №9 від 30.09.2021 загальна вартість товару 20768,64 грн, що еквівалентно 671,04 евро із календарним графіком платежів: до 15.08.2022;
- згідно додатку №10 від 30.09.2021 загальна вартість товару 9987,60 грн, що еквівалентно 375,61 доларів США із календарним графіком платежів: до 15.08.2022;
- згідно додатку №11 від 22.07.2022 загальна вартість товару 324572,40 грн, що еквівалентно 8788,85 доларів США із календарним графіком платежів: 64914,48 грн еквівалент 1757,77 доларів США  до 01.08.2022, 259657,92 еквівалент 7031,08 доларів США до 01.10.2022;
- згідно додатку №12 від 22.07.2022 загальна вартість товару 115287,30 грн, що еквівалентно 3121,78 доларів США із календарним графіком платежів: 23057,46 грн еквівалент 624,36 доларів США до 01.08.2022, 92229,84 грн еквівалент 2497,42 доларів США до 01.10.2022;
- згідно додатку №16 від 22.07.2022 загальна вартість товару 135743,28 грн, що еквівалентно 3675,69 доларів США із календарним графіком платежів: 27148,66 грн еквівалент 735,14 доларів США до 01.08.2022, 108594,62 грн еквівалент 2940,55 доларів США до 01.10.2022.(т.1, арк.справи 14-26).
В силу положень статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невико-нання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконан-ня). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’-язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що у період серпень 2021 року – липень 2022 року ТОВ «Вітагро Партнер» передало, а ТОВ «Сотік Агро» прийняло товар на загальну суму 25 339,81 доларів США та 671,04 євро, що у гривні на день формування додатків еквівалентно 857 275,57 грн, який прийнято останнім без зауважень, що підтверджується видатковими накладними №7093 від 13.08.2021, №7106 від 16.08.2021, №7108 від 16.08.2021, №7107 від 16.08.2021, №7824 від 08.09.2021, №8074 від 13.09.2021, №8076 від 13.09.2021, №8699 від 30.09.2021, №8700 від 30.09.2021, №8701 від 30.09.2021, №4363 від 22.07.2022, №4364 від 22.07.2022, №4365 від 22.07.2022 (т.1, арк.справи 27-39).
Крім того, сторонами не заперечується, що Відповідачем було частково оплачено вартість товару в сумі 342 667,73 грн. Проте, решта вартості товару не була оплачена, що призвело до утворення заборгованості в сумі 514 607,84 грн.
Поруч з тим, Скаржником не надано, а матеріали справи не містять доказів погашення ТОВ «Сотік Агро» заборгованості в сумі 514 607,84 грн за поставлений товар під час розгляду даної справи в суді першої чи апеляційної інстанцій.

Згідно з приписами ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України – гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст.533 ЦК України).
Норми чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни Національ-ним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2020 у справі № 910/10191/17. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07.10.2014 у справі №910/763/13 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 916/706/17.
Курсова різниця є недоотриманою позивачем вартістю товару у зв`язку зі зміною його ціни за рахунок валютних коливань в бік збільшення.
Як встановлено ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контр-агента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За умовами п.2.3.1 Договору сторони встановили, що постачальник визначає у видатковій накладній вартість товару із розрахунку множення грошового еквівалента ціни товару в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору, на курс продажу іноземної валюти на дату формування видаткової накладної. Однак сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти на дату формування видаткової накладної, менший (нижчий) або рівний курсу, який був встановлений на момент підписання додатку, в цьому випадку вартість товару визначається за ціною, яка була встановлена в момент підписання відповідного додатку до договору.
Згідно п.2.3.2. Договору сума у гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику як оплата вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору на курс продажу іноземної валюти відповідно до п.2.3.3 договору. Однак, сторони погодили, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, на банківський день, що передує дню здійснення такої оплати покупцем, менший (нижчий) або рівний курсу, який був визначений у видатковій накладній на товар, який оплачується, в цьому випадку    оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент формування видаткової накладної.
Пунктом 2.3.3. Договору встановлено правило визначення курсу валют за договором - курс валют визначається за даними сайту http://finance.ua, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківському валютному Ринку України на момент закрит-тя торгів в день, що передує дню здійснення кожної операції за Договором. 
Сторони погодили, що у разі відсутності за даними сайту http://finance.ua курсу продажу іноземних валют чи в силу будь-яких інших обставин, курс продажу іноземних валют не може бути доступним сторонам, в такому разі діє офіційний курс продажу іноземної валюти ВАТ «Ощадбанк» (МФО 315784) (п.2.3.4. Договору).
Відповідно до довідки №283 від 12.12.2022 при визначенні вартості товару, що реалізову-вався за договором поставки, курс валют визначався за даними сайту http://finance.ua, виходячи із курсу продажу долара США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківському валютному ринку України на момент закриття торгів в день, що передує дню здійснення кожної операції за договором, що передбачено п.2.3.3. Договору. Таким чином, курс долара станом на 12.12.2022 становив 36,93 грн, курс євро – 38,91 грн.(т.1, арк.справи 11).
Перевіривши розрахунок курсової різниці здійснений ТОВ «Вітагро Партнер», колегія суддів, вважає його арифметично правильним, виходячи з того, що: 
- 16623,33 дол. США (вартість поставленого та неоплаченого товару у доларах США) х 36,93 грн (курс долара США) = 613899,58 грн;
- 110,94 євро  США (вартість поставленого та неоплаченого товару у євро) х 38,91 грн (курс євро) = 4316,68 грн;
Таким чином, сума курсової різниці становить 103 608,42 грн  ((613899,58 грн + 4316,68 грн) – 514607,84 грн (сума основного боргу) = 103 608,42).
Матеріали справи не містять заперечень відповідача щодо розміру основного боргу та курсової різниці.
Відтак, як стверджено матеріалами справи, всупереч прийнятих на себе зобов`язань за Договором поставки №В1-01/22ВЛ-Р від 26.07.2021 – ТОВ «Сотік Агро» оплатив вартість товару частково, що призвело до утворення 514 607,84 грн заборгованості по розрахунках та зумовило нарахування 103 608,42 грн курсової різниці на користь ТОВ «Вітагро Партнер» на дату винесення оскаржуваного рішення. Тому позовні вимоги в частині стягнення з ТОВ «Сотік Агро» вказаних сум є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, про що правильно вказав суд першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що окрім суми основного боргу Позивачем заявлено до стягнення 197 595,08 грн -25% штрафу, 38 784,10 грн -36% річних та 39 322,75 грн -0,1% за користування товарним кредитом.
Як зазначалося вище, у частині стягнення 39 322,75 грн -0,1% за користування товарним кредитом суд першої інстанції відмовив, однак в цій частині рішення не оскаржується, тому в силу вимог ст.269 ГПК України і не переглядається судом апеляційної інстанції. 

Поруч з тим, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.(ч.2 ст.615 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановле-ного індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником госпо-дарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).
Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.(ст.628 ЦК України).
За умовами п.7.2.1. Договору, за затримку з оплатою постачальнику за поставлений товар, покупець несе відповідальність сплачуючи штраф у розмірі 25% від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу.
Відповідно до вимог ст.625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання покупець зобов`язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 36 відсотків річних від простроченої суми (п.7.2.3 Договору).
З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність заявлених до стягнення 197 595,08 грн -25% штрафу на підставі п.7.2.1. Договору та 38 784,10 грн -36% річних за період з 02.08.2022 по 12.12.2022 на підставі п.7.2.3. Договору.

Скаржник покликається на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, як на доказ підтвердження існування форс-мажорних обставин, які унеможли-вили виконання ним договірних зобов`язань.
Згідно з ч.1 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати України», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.
За приписами статей 6.10, 6.11 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 18.12.2014 за №44 (5) (надалі Регламент) якщо уповноважена особа на підставі аналізу наданих заявником документів, даних, інформації, доказів дійшла висновку про наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які об`єктивно унеможливили/унеможливлюють виконання зобов`язання заявника, термін виконання якого настав або настане найближчим часом, то вона приймає рішення про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). За результа-тами розгляду документів ТПП України/регіональна ТПП видає сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).
Надання сертифікату Торгово-промисловою палатою України, отриманого у встановле-ному законодавством порядку, є обов`язковою умовою, оскільки сам лише факт існування форс-мажорних обставин або лист ТПП України не звільняє від виконання зобов`язання автоматично. При видачі сертифікату Торгово-промислова палата України не лише засвідчує форс-мажорні обставини, але й їх безпосередній вплив на конкретне зобов`язання (договір), у якому заявник є стороною (причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань).
Поруч з тим, Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі №906/540/22 зазначив, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 – не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.
Сертифікат Торгово-промислової палати України підтверджує, що обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання (поста- нова Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №908/1198/22).
Натомість, в матеріалах справи відсутній, а Відповідачем не надано суду відповідного сертифікату, який би стверджував, що саме введення воєнного стану призвело до неможливості виконання ним зобов`язань за договорами поставки.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, колегія суддів бере до уваги, що Скаржником не наведено жодного доводу щодо підстав для скасування оскаржуваного рішення щодо відмови у задоволення зустрічного позову.
Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 і 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 203 ЦК України зокрема передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, госпо-дарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.06.2020 року в справі №177/1942/16-ц вказано, що наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним.
Матеріалами справи підтверджено, що виконання умов договору №В1-01/22ВЛ-Р від 26.07.2022 ТОВ «Сотік Агро» підписало договір, додатки до договору, отримало товар, підписало видаткові накладні та здійснило часткову оплату товару декількома платежами, тобто, здійснило дії на виконання умов договору.
Таким чином, з матеріалі справи вбачається, що уклавши Договір ТОВ «Сотік Агро» погоджувався з його умовами, схвалив Договір виконуюючи його і лише після звернення ТОВ «Вітагро Партнер» з позовом про стягнення заборгованості та штрафних санкцій – визначив, що Договір не відповідає вимогам законодавства.

Статтею 233 ЦК України визначено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.
Ознаками правочину, що підпадає під дію ст.233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто особа усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача.
Отже, для кваліфікації правочину за ст.233 ЦК України необхідна обов`язкова наявність двох умов у сукупності: тяжких обставин і вкрай невигідних умов вчинення правочину. Також має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).
Натомість матеріали справи не містять, а Скаржником не надано доказів на підтвердження існування у ТОВ «Сотік Агро» тяжких обставин (скрутного фінансового становища, фінансової нестабільності) на момент укладення з ТОВ «Вітагро Партнер» Договору поставки товару на відповідних умовах.

Щодо посилань Скаржника про відмову суду першої інстанції у призначенні судових економічної та товарознавчої експертиз, колегія суддів звертає увагу, що в ухвалі господарського суду Волинської області від 23.03.2023 обґрунтовано підстави відмови у задоволенні вказаного клопотання. Поруч з тим, ТОВ «Сотік Агро» не був позбавлений права надати суду першої інстанції експертний висновок, виготовлений на його замовлення, однак даним правом не скористався.
Інші доводи апелянта є безпідставними і не спростовують висновків суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини щодо п.1 ст.6 Конвенції, яка зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотри-мання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (див.рішення від 09.12.1994 у справах «Руіз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), п.29, та «Гарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п.26). Ці принципи застосовувалися в низці справ проти України (див., наприклад, рішення від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» (Benderskiy v.Ukraine), заява №22750/02, п.42-47; від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява №63566/00, п.25; від 07.10.2010 у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява №5231/04, п.18, 19).

Всі доводи апеляційної скарги розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.
Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неповне з`ясу-вання обставин справи та неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру право-відносин сторін, змісту зобов`язань ТОВ «Сотік Агро», рівно як і твердження про невмотивова-ність висновку про часткову обґрунтованість заявленого первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.
Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України). 
Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визна-ються такими, що можуть бути підставою згідно ст.277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Разом з тим, відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Пунктом 1 частини 4 статті 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.07.2023 клопотання ТОВ «Сотік Агро» про відстрочення сплати судового збору задоволено.
Колегія суддів звертає увагу, що залишаючи апеляційну скаргу ТОВ «Сотік Агро» ухвалою від 19.06.2023 у даній справі без руху, апеляційним судом визначено розмір судового збору, який необхідно було сплатити Скаржнику в сумі 19 228,40 грн.
Законом України «Про судовий збір» визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
Згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, – у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
При цьому, відповідно до п.п.4 п.2 ч.2 названої статті Закону – розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Згідно частини 4 статті 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
Із змісту апеляційної скарги вбачається, що Скаржник просив скасувати рішення госпо-дарського суду Волинської області від 11.05.2023 в частині часткового задоволення позову ТОВ «Вітагро Партнер» до ТОВ «Сотік Агро» про стягнення 893 918,19 грн та відмови в задоволенні зустрічного позову ТОВ «Сотік Агро» до ТОВ «Вітагро Партнер» про визнання недійсним договору поставки №В1- 01/22ВЛ-Р від 26.07.2021. 
Таким чином, за оскарження рішення суду першої інстанції в частині часткового задово-лення первісного позову Скаржнику необхідно було сплатити 19 228,40 грн ((854595,44*1,5) * 150) = 19228,40 грн), а за оскарження зустрічного позову – 3721,50 грн (2481,00 *150 = 3721,50 грн).
З огляду на зазначені положення законодавства, за подання апеляційної скарги Скаржнику необхідно сплатити 22 949,90 грн судового збору.
Враховуючи залишення апеляційної скарги Відповідача без задоволення, колегія суддів вважає, що відповідно до приписів ст.129 ГПК України, за розгляд апеляційної скарги з ТОВ «Сотік Агро»  належить стягнути в дохід Державного бюджету 22 949,90 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 34,86,129,232,233,240,275,276,282,284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сотік Агро» на рішення господарського суду Волинської області від 11.05.2023 у справі №903/965/22 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
2. Стягнути з  Товариства з обмеженою відповідальністю «Сотік Агро» (45031, Волинська обл., Ковельський р-н, с.Дубове, пров.Колгоспний, буд.4, код ЄДРПОУ 37437232) в дохід Дер-жавного бюджету 22 949 грн 90 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.
3. Видачу судового наказу доручити Господарському суду Волинської області.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.
5. Матеріали справи №903/965/22 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий  суддя                                                                      Грязнов В.В. 

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.  

Суддя                                                                                              Розізнана І.В.