ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«26» лютого 2024 року
м. Харків
справа № 638/6310/23
провадження № 22ц/818/776/24
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів                -  Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерний банк «Укргазбанк», представник позивача – Невечеров Д. В.,
відповідач - ОСОБА_1 , представник відповідача – Санжаревський І. А.
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року в складі судді Невеніцина Є.В.
в с т а н о в и в:
У червні 2023 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1   про стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти на придбання автомобілю в розмірі 21 540,00 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами 11,9 % річних. 
Зазначив, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти. В свою чергу, позичальник умови кредитного договору не виконував, тому банк звернувся за захистом своїх прав до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави, яку було задоволено Дзержинським районним судом м. Харкова 23 лютого 2010 року.

Після набрання чинності рішенням суду відповідач звернувся до банку з заявою про добровільний продаж залогу та проведення реструктуризації боргу, у зв`язку з чим між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 43 від 30 жовтня 2011 року. Але в порушення досягнутих умов додаткової угоди до кредитного договору позичальник свої зобов`язання не виконав взагалі і банк був вимушений вдруге звернутись за захистом своїх прав кредитора до суду з позовною заявою до боржника за невиконання умов додаткової угоди від 29 листопада 2011 року про стягнення суми заборгованості станом на 19 березня 2012 року в розмірі 63 056,77 грн, в тому числі 39 904,42 грн - поточна заборгованість за кредитом, 22 800,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 78,34 грн - поточна заборгованість по нарахованим відсоткам та 274,01 грн - прострочена заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам. 

Зазначив, що рішенням Дзержинським районним судом міста Харкова від 13 липня 2012 року в справі № 2011/7663/12 за позовом банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку - 63 056, 77 грн та суми судового збору - 630,57 грн.

Оскільки рішення суду ОСОБА_1 добровільно не виконав, кредитор був вимушений направити виконавчий лист до відповідного органу державної виконавчої служби для примусового виконання рішення. 

В процесі примусового виконання рішення органами державної виконавчої служби з боржника протягом кількох років стягувались кошти в рахунок виконання рішення суду. 21 грудня 2020 році боржник остаточно сплатив суму боргу та виконавчого збору на рахунок Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, який в свою чергу перерахував банку суму боргу в рахунок остаточного погашення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, зобов`язання ОСОБА_1 перед банком, встановленого рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2012 року в розмірі 63 056,77 грн було виконане боржником в примусовому порядку лише через 8 років.

Враховуючи тривале невиконання боржником свого зобов`язання перед банком, встановленого рішенням суду, а також те, що позичальник порушив виконання взятих на себе зобов`язань за додатковою угодою до кредитного договору, зокрема, жодним чином не виконав її умови та не повернув кредитні кошти і не сплатив проценти за їх використання, в зв`язку з чим банк був вимушений звернутись з позовом до суду. За таких обставин банк має законне право на відшкодування та стягнення з боржника 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язання, встановленого рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова в справі № 2011/7663/12 від 13 липня 2012 року.

За порушення позичальником виконання своїх зобов`язань, банком у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України були нараховані 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язання з повернення грошових коштів та погашення заборгованості за кредитним договором № 43 від 30 березня 2006 року, встановленого рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова в справі № 2011/7663/12 від 13 липня 2012 року: 5300, 92 грн - 3% річних за період з 12 березня 2017 року по 20 грудня 2020 року; 13 836,75 грн - збільшення суми заборгованості з врахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення заборгованості за період з 12 березня 2017 року по 20 грудня 2020 року, а всього - 19 137,67 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерний банк «Укргазбанк» суму грошових коштів в розмірі 19 137,67 грн та судові витрати в розмірі 2 182,20 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерний банк «Укргазбанк» – задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерний банк «Укргазбанк» суму грошових коштів у розмірі 19 137,67 грн та судові витрати у розмірі 2 182,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, не надав належної оцінки доказам у справі. Так, позивачем не надано доказів відкриття виконавчого провадження та його закриття, перерахування суми боргу, прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за судовим рішенням. Розрахунок заборгованості та інші докази в підтвердження прострочення відповідачем грошового зобов`язання надано лише в судовому засіданні. Зазначив, що позивач подав до суду першої інстанції відповідь на відзив з пропуском строку. Вказав, що судом першої інстанції не застосовано строку позовної давності.

06 лютого 2024 року до суду апеляційної інстанції від Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому виклав доводи позовної заяви.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду – скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання тягне за собою застосування статті 625 ЦК України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2012 року у справі № 2011/7663/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції   заборгованість за додатковою угодою № 2 від 29 листопада 2011 року до кредитного договору № 43 від 29 листопада 2006 року у сумі 63 056,77 грн та понесені по справі судові витрати - 630,57 грн (а.с.9-10).
Матеріали справи свідчать про те, що 28 листопада 2012 року на виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист № 2011/7663/12.
Матеріали справи містять копію квитанції № 56 від 07 грудня 2015 року про сплату ОСОБА_1 14 301,03 грн, призначення платежу сплата за ВП № 32519131 (а.с.51,55).

З виписки/особового рахунку з 01 грудня 2012 року по 14 вересня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 останній платіж в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 2011/7663/12 здійснено 21 грудня 2020 року (а.с.92-96).

З розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості, встановленої рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2012 року у справі № 2011/7663/12 за період з 12 березня 2017 року по 20 грудня 2020 року становить 19 137,67 грн, з яких 5 300, 92 грн - 3% річних, 13 836,75 грн - збільшення суми заборгованості з врахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення заборгованості (а.с.75-76).

За змістом положень частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно з положеннями  статті 611 ЦК  України  у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Правом вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних кредитор наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Саме такого правового висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. 

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічні висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), а також Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 757/21050/16-ц (провадження № 61-17790св18), від 8 квітня 2020 року у справі № 339/400/16-ц (провадження № 61-14114св19), від 6 липня 2020 року у справі № 522/16531/17 (провадження № 61-16035св19) та від 12 серпня 2020 року у справі № 757/28275/17-ц (провадження № 61-42409св18).

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому  не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

У своїй постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17 серпня 2022 року у справі № 306/1196/20 (провадження № 61-3627св22), від 04 жовтня 2022 року у справі № 569/17844/13 (провадження № 61-3241св22), від 07 серпня 2023 року у справі № 752/9858/21 (провадження № 61-6097св23), від 28 червня 2023 року у справі № 760/15867/16-ц (провадження № 61-10934св21).

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що переглядається, банк звернувся до суду з позовом про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2012 року у справі № 2011/7663/12 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції  
за додатковою угодою № 2 від 29 листопада 2011 року до кредитного договору № 43 від 29 листопада 2006 року у сумі 63 056,77 грн та понесені по справі судові витрати - 630,57 грн.

Також матеріали справи свідчать про те, що 28 листопада 2012 року на виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист № 2011/7663/12.

З виписки/особового рахунку з 01 грудня 2012 року по 14 вересня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 останній платіж в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 2011/7663/12 здійснено 21 грудня 2020 року.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його фактичного виконання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке виконано боржником лише 21 грудня 2020 року, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України.

Однак, колегія суддів зазначає, що оскільки ОСОБА_1 в суді першої інстанції заявлено про застосування строку позовної давності, а невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Як вбачається з розрахунку банку відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з поверненням ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 63 056,77 грн, яка стягнута за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2012 року, але рішення суду виконано лише 21 грудня 2020 року, йому нараховано за період з 12 березня 2017 року по 20 грудня 2020 року 3% річних від суми боргу в розмірі 5 300,92 грн, а інфляційні втрати – 13 836,75 грн, а всього заборгованість складає 19 137,67 грн.

З урахуванням поданої ОСОБА_1 заяви про застосування позовної давності, право Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерний банк «Укргазбанк» нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати обмежується відповідним періодом, а саме з 20 червня 2020 року по 20 грудня 2020 року, тобто за 3 роки до звернення до суду із вказаним позовом, з яким позивач звернувся 20 червня 2023 року.

Таким чином, підстав для нарахування 3% річних та інфляційних втрат до 20 червня 2020 року немає і стягненню підлягають відповідні нарахування лише за період з 20 червня 2020 року по 20 грудня 2020 року.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він сплатив останню суму боргу 07 грудня 2015 року, тому саме з цього часу необхідно обраховувати строк позовної давності, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, оскільки матеріали справи свідчать про те, що саме 21 грудня 2020 року відповідачем здійснено фактичне виконання судового рішення.
Розрахунок 3% річних:
Період розрахунку: з 20 червня 2020 року по 20 грудня 2020 року - 184 дні
63 056,77 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 184 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 951,02 грн.

Розрахунок інфляційних втрат:
Сукупний індекс інфляції = 99,40% ? 99,80% ?
100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% = 102,921% (за період липень 2020 - грудень 2020)
63 056,77 грн (сума боргу) ? 102,921% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 63 056,77 грн. (сума боргу) = 1 842,03 грн.

Отже, з відповідача за період з 20 червня 2020 року по 20 грудня 2020 року підлягає стягненню сума 3% річних за прострочення виконання рішення у розмірі 951,02 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 842,03 грн, а всього 2 793,05 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). 
Зважаючи на зазначені обставини, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача за період з 20 червня 2020 року по 20 грудня 2020 року суми 3% річних за прострочення виконання рішення у розмірі 951,02 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 842,03 грн, а всього 2 793,05 грн, оскільки суд першої інстанції не правильно визначив період стягнення та вирахував суму, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 30 жовтня 2018 року серії НОМЕР_2 (а.с.128).

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Оскільки позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерний банк «Укргазбанк» задоволено частково на 14,59%, враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 318,38 грн необхідно компенсувати Публічному акціонерному товариству акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерний банк «Укргазбанк» в порядку, передбаченому законодавством.

В свою чергу, апеляційну скаргу ОСОБА_1 також задоволено частково на 85,41%, враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 750,89 грн підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерний банк «Укргазбанк» на користь держави.

Шляхом взаємозаліку зазначених сум з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерний банк «Укргазбанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 437,61 грн (2 750,89 грн -313,28 грн).
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1   про стягнення грошових коштів – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1   на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерний банк «Укргазбанк» за період з 20 червня 2020 року по 20 грудня 2020 року суму 3% річних за прострочення виконання рішення Дзержинського районного суду міста Харкова в справі № 2011/7663/12 від 13 липня 2012 року у розмірі 951,02 грн та інфляційні втрати - 1 842,03 грн, а всього 2 793,05 грн.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерний банк «Укргазбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 2 437,61 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                        І.В. Бурлака

Судді                                                                Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 26 лютого 2024 року.