ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
Іменем України
19 березня 2024 року 
м. Київ
справа №320/530/23
провадження №К/990/35528/23
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Єзерова А.А., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П.
розглянувши у порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вікторія» 
про ухвалення додаткового рішення
у справі №320/530/23 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія" 
до Національного банку України 
про визнання протиправним та скасування рішення.
У С Т А Н О В И В :
У січні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія" звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Національного банку України, у якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 28.10.2022 №21/1404-рк про накладення штрафу у розмірі 426580,00 гривень.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 позов задоволено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2023 рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 скасовано; прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 07.03.2024 скасовано постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2023 у справі №320/530/23, рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 у справі №320/530/23 змінено в частині мотивів задоволення позову, в решті - залишено без змін.
Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія" надійшла заява про прийняття додаткового судового рішення щодо судових витрат, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної і касаційної інстанції.
Перевіривши доводи заяви щодо необхідності ухвалення додаткового рішення та розподілу судових витрат, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на таке. 
Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI.
Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За правилом підпунктів 2 і 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із статтею 356 КАС України постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
За подання касаційної скарги Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія" було сплачено 12797 грн 40 коп судового збору, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 11.10.2023 №ПН387.
Враховуючи той факт, що під час винесення постанови від 07.03.2024 Верховний Суд не розподілив судові витрати, понесені позивачем за звернення до суду із  касаційною скаргою, Суд  дійшов висновку, що такі витрати на сплату судового збору підлягають відшкодуванню відповідачем.
Щодо витрат на правничу допомогу, колегія суддів враховує таке.
Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Тобто  нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Частиною 7 статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У касаційній скарзі позивач не просив про відшкодування судових витрат на правову допомогу. Доказів понесення витрат на правову допомогу до суду касаційної інстанції протягом встановленого процесуальним законом строку також не надано.
У суді апеляційної інстанції позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив стягнути з відповідача на користь позивача 30000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
До відзиву на апеляційну скаргу додано копії договору про надання правничої (правової) допомоги від 17.07.2023 №17/07/23_LE, доказів оплати правової допомоги товариством, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордера на надання правової допомоги, а також докази направлення відзиву на апеляційну скаргу відповідачу.
Пунктом 2.1 договору про надання правничої (правової) допомоги від 17.07.2023 №17/07/23_LE визначено, що вартість правничої (правової) допомоги, що надається відповідно до пункту 1.1. Розділу 1 цього договору, становить 30000 гривень 00 коп, без ПДВ.
При цьому пунктом 2.3 вказаного довогору встановлено, що сторони зобов`язані скласти та підписати Акт-прийому передачі наданої правничої (правової) допомоги.
До матеріалів справи не надано Акта прийому-передачі наданої правничої (правової) допомоги на виконання вищевказаного договору або будь-якого іншого документа, який підтверджував би обсяг і деталізацію послуг, наданих адвокатом позивачу у суді апеляційної інстанції.
Зважаючи на те, що у матеріалах справи немає опису та деталізації обсягу наданих послуг правової допомоги у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що позивачем не дотримано вимоги статтей 134, 139 КАС України в частині доведення реальності витрат, а тому відповідні судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.
Керуючись статтями 139, 356, КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія" про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Національного банку України (вул. Інститутська, 9, м. Київ, 010601, код ЄДРПОУ 00032106) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія" (вул. Краківська, 7 бокс 27Б, Київ 100, 02100, код ЄДРПОУ 34727227) судовий збір за подання касаційної скарги у  сумі 12797 (дванадцять тисяч сімсот дев`яносто сім) гривень 40 копійок.
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                              А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                               О.П. Стародуб