УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 березня 2024 року
м. Київ
 
справа № 447/3172/22
провадження № 61-13399ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою судді Миколаївського районного суду Львівської області Головатого А. П. від 29 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
Ухвалою судді Миколаївського районного суду Львівської області Головатого А. П. від 25 січня 2023 року позовну заяву повернуто позивачу.
Постановою Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 25 січня 2023 року скасовано. Справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
11 січня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку надіслав до Великої Палати Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить змінити постанову Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року, а також просить постановити окремі ухвали щодо суддів Львівського апеляційного суду Левика Я. А., Крайник Н. П., Шандри М. М., щодо голови Миколаївського районного суду Львівської області Павліва В. Р. та щодо судді Миколаївського районного суду Львівської області Головатого А. П.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 разом з заявами про постановлення окремих ухвал передано до Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду.
28 лютого 2024 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду та 29 лютого 2024 року була передана судді-доповідачеві Тітову М. Ю.
ОСОБА_1 у касаційній скарзі на постанову Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2023 рокузазначає про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права. Зокрема, заявник, вказує, що не всі вимоги його апеляційної скарги були задоволені.
Перевіривши доводи касаційної скарги  ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року, колегія суддів дійшла такого висновку.
За приписами частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом до Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди.
Вказана позовна заява ухвалою судді Миколаївського районного суду Львівської області Головатого А. П. від 29 грудня 2022 року була залишена без руху з підстав несплати позивачем судового збору та у зв'язку з неусуненням недоліків повернута ОСОБА_1 ухвалою від 25 січня 2023 року.
Пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
Тлумачення зазначеної норми права дає підстави для висновку, що у справі про відшкодування шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, позивач звільняється від сплати судового збору не тільки у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 30 червня 2021 року в справі № 204/8696/20-ц (провадження № 61-7183св21).
Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові зазначив, що вимоги позову ОСОБА_1 стосуються відшкодування шкоди, заподіяної особі бездіяльністю прокурора Прокуратури Львівської області, правонаступником якої є Львівська обласна прокуратура, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 22 червня 2017 року.
З огляду на пункт 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» апеляційний суд обґрунтовано вважав помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачеві з підстав несплати судового збору особою, яка звільнена від такого обов'язку в силу імперативної норми закону.
Аргументів стосовно незаконності скасування апеляційним судом ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 25 січня 2023 року ОСОБА_1 у касаційній скарзі не наводить.
Поряд з цим доводи заявника щодо нерозгляду судом апеляційної інстанції клопотань, викладених в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки зазначене спростовується змістом оскаржуваної постанови Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року, у якій вказано, що такі клопотання не можуть бути вирішені в межах апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви, за наведеного в такій заяві позивачем суб'єктного складу учасників справи.
Також безпідставними є доводи  ОСОБА_1 стосовно того, що апеляційний суд порушив норми процесуального права, розглянувши справу без виклику сторін, так як згідно з вимогами частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги, зокрема, на ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Інші доводи, якими мотивована касаційна скарга, не спростовують правильних висновків апеляційного суду, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають.
Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                М. Ю. Тітов
 
                                                                                                            А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                            Є. В. Коротенко