ПОСТАНОВА                                          
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                  
27 лютого 2024 року
м. Київ
справа № 761/21006/21
провадження № 61-394св24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьмік Юлія Євгеніївна,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Зубець Максим Петрович, на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року у складі судді Калініченко О. Б. та постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року у складі колегії суддів: Голуб С. А., Писаної Т. О., Таргоній Д. О.,
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позов обґрунтовано тим, що 18 серпня 2016 року він, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підписали договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьмік Ю. Є. за реєстровим № 1157.
Відповідно до умов зазначеного договору позики ОСОБА_2 мала передати йому та ОСОБА_3 грошові кошти в загальній сумі 2 610 000 грн у рівних частинах кожному, однак свої зобов`язання щодо передачі коштів вона не виконала.
07 червня 2018 року приватний нотаріус на підставі договору позики вчинила виконавчий напис за № 584 про стягнення з нього на користь відповідачки грошових коштів у розмірі 1 306 700 грн.
Водночас у нього перед відповідачкою відсутні зобов`язання за договором позики, оскільки ОСОБА_2 не передавала йому грошові кошти, а він такі кошти не отримував, отже заборгованість не є безспірною. 
На порушення вимог законодавства ОСОБА_2 подала приватному нотаріусу документи, які не підтверджують факт передачі нею грошових коштів за договором позики, наявність його заборгованості перед нею та безспірності цієї заборгованості, а також не встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, приватний нотаріус порушила порядок вчинення нотаріальної дії: засвідчення договору позики і вчинення виконавчого напису на цьому правочині.
З огляду на викладене просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 07 червня 2018 року приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 584, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 несплаченого в строк боргу за договором позики від 18 червня 2016 року за реєстровим № 1157, а саме грошових коштів в загальній сумі 1 306 700,00 грн.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року залучено ОСОБА_3 до участі у розгляді справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 червня 2022 року залучено до участі у розгляді справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьмік Ю. Є. (далі - приватний нотаріус).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 07 червня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьмік Ю. Є., зареєстрований в реєстрі за № 584, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 несплаченого в строк боргу за договором позики від 18 червня 2016 року за реєстровим № 1157, а саме грошових коштів в загальній сумі 1 306 700,00 грн.
Рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду мотивовано тим, що за умовами пункту 5 договору позики від 18 серпня 2016 року, на якому вчинено спірний виконавчий напис, підтверджувати безспірність заборгованості може, зокрема, документ, що достеменно свідчить про отримання вимоги стягувача боржником, який містить його підпис.
Із наданих копій матеріалів нотаріальної справи № 02-02, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відомо, що 24 квітня 2018 року вимогу стягувача, адресовану ОСОБА_1 , вручено не безпосередньо останньому.
Крім того, суд першої інстанції вважав, що сам факт невизнання боржником отримання ним позики свідчить про не безспірність заборгованості, тому у нотаріуса не було підстав вчиняти виконавчий напис.
Також суд звернув увагу на те, що кошти за договором позики не передавались, а тому договір позики не може вважатися укладеним і заборгованість перед відповідачем відсутня.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В решті рішення суду залишено без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 не довела належними та допустимими доказами отримання ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень договору.
Загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення прізвища такої особи на бланку повідомлення про вручення.
Однак, повідомлення про вручення поштового відправлення, на яке посилається відповідач і яке досліджено судом, не містить підпису та прізвища ОСОБА_1 , прізвища одержувача поштового відправлення, відсутнє посилання на підстави (документ) отримання листа тією чи іншою особою (довіреність, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб), не містить відповідної позначки в графах щодо фіксації способу вручення (особисто, за довіреністю, уповноваженій особі), що не дозволяє підтвердити вручення поштового відправлення адресату.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1 та визнав виконавчий напис приватного нотаріуса про стягнення боргу за договором позики таким, що не підлягає виконанню.
Водночас помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що кошти за договором позики не передавались, а тому договір позики не може вважатися укладеним і заборгованість перед відповідачем відсутня.
Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису та порушення порядку повідомлення іпотекодавця про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 
У суду першої інстанції не було необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог ОСОБА_2 , а саме укладення договору позики та передачі коштів за цим договором.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
05 січня 2024 року через засоби поштового зв`язку адвокат Зубець М. П., який діє від імені ОСОБА_2 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив їх скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 753/20109/19, від 19 квітня 2023  року у справі № 303/6378/19, від 27 червня 2023 року у справі № 910/4473/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що у вказаних постановах Верховний Суд досліджував питання чи є доказом вручення особи поштової кореспонденції в разі підпису іншою особою та виклав правові висновки щодо обов`язкового спростування презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків при врученні відповідних рекомендованих листів та відсутність повноважень на отримання кореспонденції на ім`я одержувача саме одержувачем такого листа.
Надіслане нотаріусом позивачу повідомлення (претензія кредитора) не мало позначки «Судова повістка» або «вручити особисто», тому наявності особистого підпису із зазначенням прізвища одержувача на бланку повідомлення про вручення поштового відправлення воно не вимагало. 
Наявне у справі повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення належним чином оформлене та підтверджує його отримання позивачем, свідчить про обізнаність останнього про такий лист. 
Суд апеляційної інстанції неправильно здійснив розподіл тягаря доведення між сторонами. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у лютому 2024 року, ОСОБА_1 заперечує проти доводів ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Зубець М. П., просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Також просить розглядати справу у судовому засіданні за участі позивача та/або його представника.
Відзив мотивовано тим, що на момент подання ОСОБА_2 касаційної скарги триває досудове розслідування у кримінальному провадженні від 27 квітня 2021 року № 12021100100001643 щодо правопорушення, яке містить ознаки злочину, передбаченого статтею 190 КК України, вчиненого за договором позики, в якому ОСОБА_1 є потерпілим, та триває розгляд цивільної справи про стягнення заборгованості за договором позики, в якій з`ясовуються обставини відсутності/наявності боргу, де ОСОБА_1 є відповідачем.
Висновки у справах, на які посилається ОСОБА_2 у касаційній скарзі, а також у справі, яка переглядається у касаційному порядку, не є подібними. У кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
07 червня 2018 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 584, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 невиплаченого в строк боргу, що виник на підставі договору позики, посвідченого приватним нотаріусом 18 серпня 2016 року за реєстровим № 1157, а саме - грошових коштів у розмірі 1 305 000 грн, що на день укладення договору позики складає 50 000 дол. США (сума розрахунку станом на 07 червня 2018 року), строк повернення яких настав 18 серпня 2017 року, а також витрат, пов`язаних із вчинення виконавчого напису нотаріуса у розмірі 1 700 грн.
З пункту 1 договору позики від 18 серпня 2016 року відомо, що ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а останні отримали від неї у рівних частинах кожний гроші в сумі 2 610 000 грн, що на день укладення цього договору складає 100 000 доларів США. Передачу грошей здійснено до підписання цього договору. Факт підписання договору позичальниками буде свідчити про отримання ними усієї вказаної у договорі грошової суми та про відсутність будь-яких претензій, які б стосувались цього питання.
Відповідно до підпункту б) пункту 2 договору позики остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 18 серпня 2017 року. При цьому повернення грошей повинно здійснюватися однією сумою, яка повинна бути передана позикодавцеві не пізніше вказаної вище дати 18 серпня 2017 року.
Виконання зобов`язання за договором має здійснюватися готівкою у межах міста Києва за місцем розташування приватної нотаріальної контори Кузьмік Ю. С. , шляхом вручення грошей особисто позикодавцеві, якщо інше не буде додатково визначено (погоджено) письмовим розпорядженням позикодавця, яке має бути нотаріально засвідчено та надіслано позичальникам (кожному окремо) цінним листом з повідомленням про вручення (підпункт г) пункту 2 договору позики).
За підпунктом д) пункту 2 договору позики факт одержання повернутої позики підтверджується заявою позикодавця, справжність підпису на якій засвідчено в нотаріальному порядку. Без цієї заяви борг вважається таким, що не повернутий. Після повернення позичальниками суми боргу в повному обсязі позикодавець зобов`язаний повернути позичальникам борговий документ (свій екземпляр цього договору). У випадку неповернення боргового документу позикодавцем в момент отримання повного обсягу суми боргу, такий борговий документ визначається втраченим, про що позикодавець зобов`язаний зробити відповідний запис на заяві. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору вважатиметься простроченням виконання позичальниками свого зобов`язання.
Відповідно до пунктів 3, 5 договору позики при неповерненні позики в установлені у цьому договорі строки позикодавець може пред`явити договір позики до стягнення в порядку і в строк, передбачені чинним законодавством України (в тому числі звернутись до органів нотаріату за вчиненням виконавчого напису).
Сторони домовилися, що документом, який підтверджуватиме прострочення виконання позичальниками зобов`язання та безспірність заборгованості буде письмове нагадування (у вигляді заяви) позикодавця про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, та строк платежу, передане зі зворотним повідомленням позичальникам у порядку, передбаченому статтею 84 Закону України «Про нотаріат».
Позиція Верховного Суду
Правове регулювання спірних відносин
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (тут і далі - у редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії) та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). 
Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).
Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).
Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).
Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.
У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172».
У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження 
№ 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».
У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14 (провадження № 61-360св18), від 09 лютого 2022 року у справі № 547/210/20 (провадження № 61-16834св21) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження 
№ 14-557цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження 
№14-278гс18), постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 947/10174/21 (провадження № 61-11444св22).
Аналіз зазначених вище норм законодавства України вказує про те, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем - безспірною. 
Натомість захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання повідомлень-письмової вимоги про усунення порушень боржнику, та спрямоване на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. 
У постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року в справі № 910/13233/17 зазначено, що підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх.
У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).
Повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.
Недоведення відповідачем належними та допустимими доказами направлення позивачу та отримання ним вимоги про усунення порушень за договором позики грошових коштів є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню (постанова Верховного Суду від 10 січня 2023 року у справі № 619/4933/20).
Обґрунтовуючи підстави позову, позивач, зокрема, посилався на те, що виконавчий напис вчинений із порушенням закону, оскільки нотаріус не переконалася в безспірності боргу та порушила вимоги щодо процедури оформлення і змісту виконавчого напису.
Визнаючи виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з недоведеності відповідачкою безспірності розміру суми, що підлягає стягненню за виконавчим написом, а також порушення вимог договору та законодавства щодо належного повідомлення боржника щодо необхідності усунення порушень договору.
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.
Відповідно до пункту 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила № 270), рекомендовані поштові відправлення під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.
Згідно з пунктом 106 Правил № 270 під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу ОСОБА_1 у с. Н. Берестовець Рівненської області було направлено рекомендоване відправлення. Зі змісту указаного повідомлення відомо, що поштове відправлення вручено 24 квітня 2018 року. Також вбачається, що працівником поштового зв`язку не конкретизовано особу адресата, незважаючи на те, що рекомендоване повідомлення містить напис «мама» (а. с. 87, т. 1).
Відповідно до пункту 5 договору позики безспірність заборгованості може доводити документ, що достеменно свідчить про отримання вимоги стягувача боржником, який містить його підпис.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів в частині того, що на виконання вимог пункту 5 договору позики ОСОБА_2 не довела належними та допустимими доказами отримання ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень договору.
Оцінюючи доводи касаційної скарги на спростування указаних висновків, зокрема щодо можливості іншою особою отримати надіслану позивачу вимогу, колегія суддів враховує аргументи позивача про те, що належним засобом доказування щодо отримання боржником вимоги стягувача в даному випадку є опис вкладення, за допомогою якого було б можливо чітко ідентифікувати зміст направленого поштового відправлення. 
Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 753/20109/19, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, направлення та вручення вимоги сторони підтверджується саме наявністю наданого такою стороною опису вкладення до поштового відправлення.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023  року у справі № 303/6378/19, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил № 270.
Матеріали справи не містять опису вкладення до поштового відправлення на адресу ОСОБА_1 у с. Н. Берестовець Рівненської області, направленого приватним нотаріусом.
З огляду на те, що відповідачка не довела обставин надсилання позивачу указаним поштовим відправленням саме вимоги про усунення порушень за договором позики, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо обов`язкового спростування презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків при врученні відповідних рекомендованих листів, відсутність повноважень на отримання кореспонденції на ім`я одержувача саме одержувачем такого листа та інших.
В іншому - висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у вказаних постановах, на які посилається заявник у касаційній скарзі. 
Доводи касаційної скарги банку були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів та спростовуються встановленими вище обставинами справи. 
У справі, що розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин. Наявність у скаржника іншої точки зору на встановлені судами обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих місцевим та апеляційним судом рішень та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь скаржника.
Крім того, наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до вимоги здійснити переоцінку доказів та встановити нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча  пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну  відповідь  на  кожний  аргумент (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки Верховний Суд не ухвалював рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.
З огляду на це клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за його участю та/або його представника не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за участю позивача та/або його представника відмовити.
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Зубець Максим Петрович, залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року у незміненій частині та постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                              О. В. Білоконь
                                                                                         
О. М. Осіян 
                                                                                      
Н. Ю. Сакара