ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 січня 2024 року
м. Київ
 
справа № 182/4087/13-ц
 
провадження № 61-10163св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь. О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
заявник (стягувач) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»;
заінтересовані особи (боржники):  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Остапенко В. О., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.   Описова частина 
 
Короткий зміст заявлених вимог
 
У лютому 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа.
 
Заява ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» мотивована тим, що заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2013 року у справі № 182/4087/13-ц позов Публічного акціонерного            товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було  задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь   ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 15 лютого 2008 року № 766882/ФЛ в сумі 340 106,22 грн, яка складається із: заборгованості за сумою кредиту - 159 300,27 грн; заборгованості за процентами - 148 283,19 грн;             пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 20 921 грн; інфляційних - 11 601,76 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» судовий збір в сумі 3 441 грн по 1 720,50 грн з кожного.
 
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2020 року у справі № 182/4087/13-ц замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».
 
За його заявою від 15 лютого 2023 року листом Нікопольського відділу    державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22 лютого 2023 року № 14911 було повідомлено про те, що у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2/0182/2403, виданого 18 березня 2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра». 26 квітня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Однак копія зазначеної постанови про повернення виконавчого документа на адресу стягувача не надходила.
 
В кредитній справі, яку передано від ПАТ «КБ «Надра» до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», виконавчий лист № 2/0182/2403, виданий 18 березня 2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» відсутній.
 
За інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, станом на 27 лютого 2022 року виконавчий лист на виконанні в органах державної виконавчої служби чи у приватних виконавців не перебуває.
 
Наведене свідчить про те, що зазначений виконавчий лист разом із постановою було втрачено при пересилці.
 
Належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням йому оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак у зв`язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1 такі докази відсутні.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
 
Така заборона була встановлена Законом України від 0З червня 2014 року                    № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Цей закон втратив чинність 28 вересня 2021 року та з цього дня розпочався трирічний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
Враховуючи викладене, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» просило видати дублікат виконавчого листа у справі № 182/4087/13-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у розмірі 340 106,22 грн та 1 720,50 грн судового збору на користь ПАТ «КБ «Надра», стосовно боржника ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2023 року у складі судді Рунчевої О. В. заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» задоволено, видано йому дублікат виконавчого листа у справі № 182/4087/13-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у розмірі 340 106,22 грн і 1 720,50 грн судового збору на користь ПАТ «КБ «Надра», стосовно боржника ОСОБА_1 .
 
Задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», місцевий суд виходив з наявності підстав вважати оригінал виконавчого листа втраченим, що унеможливлює виконання рішення суду у справі № 182/4087/13-ц та порушує права  ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» як стягувача.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шашликова Д. Г. задоволено, ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про видачу дубліката виконавчого листа. Стягнуто з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на користь боржника ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 536,80 грн.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, та звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив 26 квітня 2020 року та не був поновлений судом, то висновки місцевого суду про задоволення заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та видачу дубліката виконавчого листа у справі № 182/4087/13-ц є помилковими.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
03 липня 2023 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» подало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладенихв:
-    постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 2515/739/2012, від 12 березня 2018 року у справі № 583/1828/17-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 6-676/10, від 24 квітня 2018 року у справі № 161/1441/14-ц, від 15 серпня 2018 року у справі № 2-1976/10, від 22 січня 2020 року у справі № 2-1693/10, від 28 травня 2020 року у справі № 1003/6035/12, за змістом яких належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом із направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення;
-    постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/3410/15-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18, від 23 вересня 2020 року у справі № 2-2630/10, від 22 вересня 2021 року у справі № 240/10258/19, від 09 лютого 2022 року у справі № 658/310/21, у постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 910/18165/13, щодо переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання;
-    постанові Верховного Суду від 20 липня 2021 року у справі № 910/20594/15, відповідно до яких, отримавши постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження або постанову виконавця про повернення виконавчого документу (що має місце у цій справі), стягувач стає обізнаним про припинення примусового виконання судового рішення, що надає йому можливість реалізувати свої правомочності стягувача, вжити заходи щодо подальшого виконання чинного рішення суду;
-    постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 916/922/16, від 27 травня 2021 року у справі № 303/2642/20, від 22 вересня 2021 року у справі № 240/10258/19, щодо застосування правил статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»;
-    постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 727/1256/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 541/1213/14-ц, від 11 листопада 2021 року у справі № 2-5827/2010, від 29 листопада 2022 року у справі № 2-1380/08, щодо застосування правил пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»;
-    постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 263/4331/18, щодо визначення поняття «дублікат»;
-    постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, від 20 травня 2021 року у справі № 1005/7133/2012, від 19 липня 2022 року у справі № 750/13088/14, від 14 грудня 2022 року у справі № 753/20452/21, від 01 березня 2023 року у справі № 433/1335/14-ц, від 09 червня 2023 року у справі № 607/13804/13, згідно з якими єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата;
-    постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі                № 2-836/11, за змістом яких, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В. від 27 липня 2023 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
 
23 жовтня 2023 року справа № 182/4087/13-ц надійшла до Верховного Суду.
 
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду від 11 січня 2024 року у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Погрібного С. О., на підставі службової записки Секретаря судової палати Луспеника Д. Д., призначений повторний автоматизований розподіл цієї справи.
 
За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 січня 2024 року матеріали справи № 182/4087/13-ц передано         судді-доповідачу Осіяну О. М., судді, які входять до складу колегії: Білоконь О. В., Сакара Н. Ю.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2024 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» мотивована тим, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що виконавче провадження № НОМЕР_1 було завершене 26 квітня 2017 року відповідно до пункту 9 частини першої                         статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, встановленою          Законом України від 0З червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на          стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». 
 
Оскільки з 28 вересня 2021 року цей закон втратив чинність, то враховуючи підстави повернення виконавчого документа стягувачу (пункт 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»), саме з цього дня й розпочався заново трирічний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
ЦПК України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу     дубліката виконавчого листа з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати виконавчого листа. За встановлення         факту невиконання судового рішення видача дублікату виконавчого листа не порушує права боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат виконавчого листа має повністю відтворювати втрачений виконавчий лист, у тому числі містити й дату його видачі. Натомість відсутність виконавчого листа у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.
 
При цьому, сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У серпні 2023 року представник  ОСОБА_1 - адвокат Шашликов Д. Г. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законними та обґрунтованими, ухваленим відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи. Наведені в касаційній скарзі правові висновки суду касаційної інстанцій не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, так як їх зроблено за інших фактичних обставин, які не є подібними до обставин цієї справи. 
 
Фактичні обставини справи
 
Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської  області від 28 жовтня 2013 року у справі № 182/4087/13-ц позов ПАТ «КБ           «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та                 ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним        договором від 15 лютого 2008 року № 766882/ФЛ в сумі 340 106,22 грн, яка складається із: заборгованості за сумою кредиту - 159 300,27 грн;            заборгованості за процентами - 148 283,19 грн; пені за несвоєчасне            погашення заборгованості - 20 921 грн; інфляційних - 11 601,76 грн.                          В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2                              на користь ПАТ «КБ «Надра» судовий збір всумі 3 441 грн по 1 720,50 грн                               з кожного (а.с.32-33).
 
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2020 року у справі № 182/4087/13-ц замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»(а.с.72).
 
В кредитній справі, яку передано від ПАТ «КБ «Надра» до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», виконавчий лист № 2/0182/2403, виданий 18 березня 2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» відсутній, що підтверджується актом огляду матеріалів кредитної справи № 766882/ФЛ від 15 лютого 2008 року, складеним ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 12 березня 2021 року (а.с.90).
 
Листом Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22 лютого 2023 року № 14911 ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було повідомлено про те, що у відділі на виконанні   перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2/0182/2403, виданого 18 березня 2014 року        Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про              стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра». 26 квітня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий лист разом з постановою про повернення надіслано стягувачу за адресою: місто Київ, вулиця Артема, 15. Виконавче провадження № НОМЕР_1 передано до архіву та знищено за закінченням строку зберігання. Повторно на виконання до відділу вищезазначений виконавчий документ не надходив (а.с.93).
 
За інформацією з Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 27 лютого 2023 року, відносно боржника ОСОБА_1 у Нікопольському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального  управління юстиції у Дніпропетровській області 03 червня 2016 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення боргу на користь ПАТ «КБ «Надра», вказане виконавче провадження було завершено.
 
Оригінал виконавчого листа по справі № 182/4087/13-ц у ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відсутній, а отже, є підстави вважати його втраченим, що унеможливлює виконання рішення суду та порушує права ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» як стягувача.
 
2.           Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
За змістом підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
 
Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
Касаційна скарга ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою-п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
 
Згідно з частиною першою статті 367, частиною першою статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.
 
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
 
Частиною першою статті 14 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час видачі стягувачу виконавчих листів (далі - ЦПК України 2004 року), частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
 
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини                           (далі - ЄСПЛ) право на виконання судового рішення є складовою права на             доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої                  виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як   невід`ємна частина судового розгляду.
 
ЄСПЛ наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу             цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби  правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке               має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).
 
Згідно з частиною першою статті 370 ЦПК України 2004 року замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.
 
Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового          рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм           процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним            цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).
 
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та Єдиного державного реєстру виконавчих документів, Положення про який затверджується спільним нормативно-правовим актом Міністерства            юстиції України та Державної судової адміністрації України, із            запровадженням яких відповідно до частини першої статті 1 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України вводяться в дію вимоги частини четвертої статті 431 ЦПК України щодо внесення виконавчого документу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, функціонування якого виключає втрату виконавчого документа, порядок видачі дублікату виконавчого             документу замість втраченого визначено розділом XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України.
 
Згідно з підпунктом 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні             положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який  розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої                 інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо        стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із             заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення  виконавчого документа до виконання.
 
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
 
Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.
 
Крім того, однією з підстав видачі дубліката виконавчого документа є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.
 
Отже, при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, чи не втратило судове рішення законної сили, чи не пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-1380/08 (провадження № 61-10540св22), на яку послався заявник в касаційній скарзі, зазначено, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
 
Задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», місцевий суд виходив з             того, що виконавчий лист № 2/0182/2403, виданий 18 березня 2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» втрачено, а рішення суду залишається не виконаним.
 
При цьому судом першої інстанції не перевірено, чи не пропущений строк для пред`явлення вищевказаного виконавчого документа до виконання.
 
Скасовуючи ухвалу місцевого суду та відмовляючи в задоволенні заяви, суд апеляційної інстанції виходив з того, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив 26 квітня 2020 року і суд першої інстанції його не поновив, однак заяву задовольнив і видав виконавчий лист, строк пред`явлення якого до виконання сплинув.
 
Однак з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права і зроблені з порушенням норм процесуального права.
 
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі                  № 2-836/11, на яку послався заявник в касаційній скарзі, вказано, що у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до  виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про  видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
 
В постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, від 20 травня 2021 року у справі № 1005/7133/2012, від 19 липня 2022 року у справі № 750/13088/14, від 14 грудня 2022 року у справі № 753/20452/21, від 01 березня 2023 року у справі № 433/1335/14-ц, від 09 червня 2023 року у справі № 607/13804/13, на які заявник послався у касаційній скарзі, зазначено, що дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка «Дублікат». При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.
 
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі 18 березня 2014 року судом виконавчого листа № 2/0182/2403 та першого пред`явлення його до виконання були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.
 
Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
 
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII.
 
Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону                       № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
 
Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.
 
Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
 
Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).
 
Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
У справі, яка переглядається, судами встановлено, що виконавчий лист № 2/0182/2403, виданий 18 березня 2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, щодо боржника ОСОБА_1 постановою державного виконавця від 26 квітня 2017 року було повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII.
 
Частина перша статті 37 Закону № 1404-VIII містить вичерпний перелік обставин, які є підставою для повернення виконавчого документа. Так, згідно з пунктом 9 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.
 
Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяці.
 
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю             в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення                    такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із  встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи         кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII).
 
На момент винесення державним виконавцем 26 квітня 2017 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу через встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, діяв Закон України від 03 червня 2014 року № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким було встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника або майнового поручителя за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті.
 
23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2021 року                         № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», пунктом 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 23 вересня 2021 року.
 
На час звернення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа (у лютому 2023 року) строк дії встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборони, з якою державний виконавець пов`язував неможливість виконання рішення суду закінчився (23 вересня 2021 року), тому зазначена заява про видачу дубліката виконавчого листа вважається такою, що подана у межах строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, що не було враховано судами першої та апеляційної інстанцій.
 
В контексті наведеного обґрунтованими є доводи касаційної скарги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про неврахування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 11 листопада 2021 року у справі                    № 2-5827/2010 про те, що після переривання строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання, перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення, та висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 240/10258/19, згідно з яким повернення виконавчого документа не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення його до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону № 1404-VIII.
 
Суд апеляційної інстанції на зазначені обставини та вимоги закону уваги не звернув, а встановивши факт втрати виконавчого документа, не перевірив доводи ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» щодо переривання строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви, посилаючись на сплив цього строку 26 квітня 2020 року.
 
Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України суд скасовує  судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в              передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм               процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
За статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи                  оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, то оскаржувану           постанову апеляційного суду необхідно скасувати, а ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити в силі, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задовольнити частково.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 рокускасувати, а ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2023 року залишити в силі, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                      О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович